Finlands Synskadade nr 7
24.8.2005

är medlemstidning för Förbundet Finlands Svenska Synskadade. Tidningen utkommer med tio nummer per år i storstil, punktskrift, och i elektronisk version, se www.fss.fi/fs.html. På kassett utkommer tidningen integrerad i tidningen Medlemsbandet. 2005 är tidningens 94:e årgång och den omfattar tio nummer. Nummer åtta får ni den 28 september, materialdag den 6 september och nummer nio utkommer den 26 oktober, materialdag den 4 oktober. 

Utgivare
  Förbundet Finlands Svenska Synskadade rf
  Nylandsgatan 25 A 6, 00120 Helsingfors
  Tfn växel 09‑6962 300 

Chefredaktör Sergius Colliander
  tfn 09‑6962 3017, fax 680 2064
  e-post: sergius.colliander@ffs.fi

Meddelanden mottas av chefredaktören 
  Betalda annonser mottas dessutom av Hans Åhman, tfn 0500 604679,
  e-post tuvi@sci.fi

Prenumerationer och adressändringar
  Susanna Antell, tfn 09‑6962 3010, 
  e-post susanna.antell@fss.fi

Redaktionen ansvarar inte för insänt, ej beställt material. 
  Skribenternas åsikter sammanfaller inte nödvändigtvis med FSS ståndpunkt.

ISSN 0789‑5739
Näkövammaisten Keskusliiton kirjapaino, 
Helsingfors 2005

---------------

- Det har varit ett priviliegium att ha direkt kontakt med medlemmarna, säger Bettan

- FSS:are löpte, hoppade och kastade i Mariehamn

- Ett synhandikapp får inte bli till ett mathandikapp, tycker Hasse

Pärmbild: - Det är nog en tvådelad historia, att gå i pension: dels innebär det lättnad, dels är det vemodigt, tycker Beata Heinonen. - Foto SC

---------------

Innehåll

Ledaren av Sergius Colliander
  Engagemang i stort som smått, i vått som torrt 
Bettan vid en skiljeväg - Arto Vanhanen intervjuar 
Samåkning för 80 % i framtiden 
Nyordning i Helsingfors från årsskiftet 
FSS klubbmästerskap i Mariehamn - Sanna Söderlund rapporterar 
Det gäller dövblindas och andra funktionshindrades rättigheter - Seppo Jurvanen har ordet 
Nya FSS-medarbetare 
Punkter som stimulerar - Tessa Bamberg och Tor Hanner 
Ett synhandikapp får inte leda till mathandikapp, säger Hasse Åhman 
Sticka med påtbräda gör comeback - Marika Mäkinen-Vuohelainen 
Ett enkelt och snabbt redskap 
Glad handledare i Västnyland 
Kära mamma! Att diska är nödvändigt ... 
MEDDELANDEN 
  Blindskolan inbjuder till 140-årsfest 
  Seminarium för FSS kvinnor 
  Bostad att hyra 
Meddelanden från distrikten 
Bakpärmen: Telefonservice Linjaari

---------------

Ledaren

Engagemang i stort som smått, i vått som torrt
  Sergius Colliander

En sammanslutning av mänskor som har ett gemensamt intresse eller ett förenande band besjälas av de enskilda personernas vilja att bidra till verksamheten. Sådana bidrag kan vara av mycket varierande slag. Någon kommer med ett programuppslag, någon annan kan själv hålla i en sammankomst. Några tar emot anmälningar till evenemangen, andra står för praktiska saker som smörgåsar och kaffe.
  Men det är inte bara det som är påtagligt som utgör själen i en förening. Av väsentlig betydelse är en outtalad vilja att upprätthålla och utveckla gemenskapen. Den kan komma till uttryck genom vänliga ord och vanlig uppmärksamhet. Men det kan också vara bra om det finns någon som rycker ut när det verkar att kärva till sig. Sånt händer och det är naivt att tänka sig att det inte skulle inträffa inom "våra kretsar". Ofta är det möjligt att på ett grannlaga sätt få friktioner att avta. Då kan känslan av gemenskap bibehållas, ja till och med stärkas.
  Engagemang är något vi alla mår bra av: det ger oss möjlighet att ge något av oss själva, just sådant som vi upplever att passar in i ett givet sammanhang. Om vi engagerar oss i en intressegemenskap gör det också att vi får en bättre kontakt till vårt eget jag. Men visst förutsätter det att var och en ger svängrum åt olika personligheter. Om vi tänker efter en smula inser vi att det är detta som ger krydda och rikedom åt gemenskapen!
  Inom en organisation med anställda - som FSS - är det inte bara medlemmarnas engagemang som avspeglar sig i verksamheten. Medarbetarnas inställning och beredskap att ställa upp i aktiviteterna får stor tyngd. Samspelet mellan ideellt medverkande och anställda är här av speciellt stor betydelse. Grannlagenhet, omtanke och inlevelseförmåga är nyckelord i det sammanhanget.
  När det här numret av tidningen når läsarna inleder Beata Heinonen sina pensionärsdagar efter 34 år i FSS tjänst - en intervju ingår på annan plats i tidningen. Medlemmar och medarbetare tackar henne för ett outsinligt och brinnande engagemang för synskadesaken: engagemanget har hållit i stort som smått, i vått som torrt. Ett levande exempel, något att ta till sig!
---------------

Höstens tidningar

Nummer 8: manusstopp 6.9. - utkommer 28.9.
Nummer 9: manusstopp 4.10. - utkommer 26.10.
Nummer 10: manusstopp 10.11., - utkommer 2.12.

---------------

Bettan vid en skiljeväg

Under 34 år vid FSS har Beata Heinonen hunnit med mycket, med många olika sysslor och med mycket av var och en syssla. En dag i juni sitter Beata Heinonen och Arto Vanhanen och samtalar. Det är någon vecka innan Bettan ska sluta för pensionering.
  - Det blir en ganska stor omställning. Det har varit ett privilegium att få ha direkt kontakt med Medlemsbandets läsare, med en stor del av våra medlemmar. Naturligtvis är det kanske skönt för läsarna att få en yngre och friskare röst eftersom min röst med åren har tagit skada av min astma.
  - Hur länge har vi haft Medlemsbandet?
  - Jag har ju inte haft det ända från början, utan varit inhoppare till Medlemsbandet. Det var tidigare organisationssekreterarens uppgift att ge ut information till medlemmarna. Men så småningom gick den över till mig. Det var i och med att jag fick den här informationssekreterartjänsten.
  - Apropå informationssekreterartjänst: den har ju att göra med mycket mer än att sitta i studion. Vad är det som du haft på dina axlar som informationssekreterare?
  - Både den externa och den interna informationen. Det har gällt information till medlemskåren - främst via Medlemsbandet - och information ut både genom pressen och våra hemsidor ... En stor och viktig bit i informationen är den information som går ut till studeranden för i allt högre grad ringer man för att få stomme till olika sorters föredrag, slutarbeten och sådant, när det gäller synskadades liv idag.
  - Du har ju också byggt upp en rad informationsbroschyrer som vi har här på förbundet. Och du har gjort en liten bok som har ger tips och råd till synskadade.
  - Ja, det var i samband med kurser då jag arbetade med synskadade i synnerhet när det gäller ADL. Det är häftet ADL-råd och tips som jag har sammanställt.
  - Tillsammans har du och jag också varit med och utbildat informatörer och rapportörer. - Det alltså ett vidsträckt område, ett mångfacetterat arbete som du hållit på med här, Bettan, i 34 års tid. Låt oss gå tillbaka i tiden till åren i början på 1970-talet då du blev anställd, till är 1971. Du hade redan som barn flyttat från Vasa till Helsingfors. Som 30-årig ung dam kom du in i det här med synskadearbete. Hur kom det sig att du fattade tag i detta arbete?
  - Det var nog som man säger ett misstag. Jag såg annonsen som dåvarande Samfundet Finlands Svenska Blinda hade i Husis att man sökte en kanslist som kunde texta. Det här med textning var min starka sida eftersom jag är utbildad konstsmed och har haft landets främsta heraldiker som lärare i textning. Jag nappade på och tänkte, jag kan väl pröva en tid. Men jag ville ju ha ett arbete inom mitt eget område.
  - Om du tänker tillbaka nu på Samfundet Finlands Svenska Blinda ... var jobbade du förresten då?
  - Det var på Fredriksgatan, alldeles nära Tempelkyrkan. Där var vår ordförande stationerad, Karl-Oscar Skogster, och där var vår konsulent Magdalena Varjonen. Och så hade vi en kassör som arbetade hemifrån och så jag.
  - Vad gjorde du då? Vi vet att du producerat våra adresser, ritat dem och textat, och dem kommer vi att fortsätta att använda. Men vad annat sysslade du med?
  - Då var ju textningen av hyllnings- och kondoleansadresserna en viktig uppgift. Men också förmedling av hjälpmedel. Då fick våra medlemmar hjälpmedel gratis. Och naturligtvis vanliga kansliarbeten och kanslikassan och löpande ärenden.
  - Hur var det då när du började läsa in, vilken sorts teknisk apparatur fanns det?
  - Då fanns det en Tandberg-bandspelare med öppna spolar. Den här bandspelaren fanns i ett rum som också fungerade som kontorsrum. Man drog bara för en gardin som kunde dämpa ekot litet och så läste man in. När det regnade ute så hörde man det på bandet också. Det skramlade på bleckplåten.
  - Sen vet vi ju, Bettan, att du har utbildat dig till mobilitylärare. Hur kom det sig och när skedde det?
  - Det var ju också för ett antal år sen! Min lärare var Anta Ryman och hon dubbade ju också den kursens alla deltagare - vi var fyra stycken - till Riddare av den vita käppen. Så jag är också riddare! I förbundets regi har jag inte sysslat med mobility så mycket men kommunerna har köpt tjänster av mig så jag har gjort det på frilansbasis.
  - Du har också varit med om att ordna olika läger och kurser, du har varit på rehabiliterings- eller anpassningskurser som de förr kallades, inte sant?
  - Javisst-jo. Jag har fungerat både som mobiltyinstruktör, lärare i ADL, i maskinskrivning och t o m i punktskrift.
  - Förutom allt detta har du haft ytterligare många uppgifter här. Det är inte så litet det heller?
  - Ett år i slutet av 1970-talet fungerade jag som FSS organisationssekreterare, så har jag innehaft socialkuratorstjänsten vid förbundets dagcenter för synskadade här i Helsingfors från augusti 1986 till februari 1988. Då ändrades tjänsten till dagcenterföreståndare i och med hela centret flyttade.
  - På vilket sätt tycker du att arbetet har förändrats om du jämför med det du gjorde inom samfundet och det du gör idag inom förbundet?
  - Den största förändringen, skulle jag nog säga, är att den personliga kontakten med förbundets medlemmar är nästa helt borta. Det är sällan någon kommer upp till förbundet eller privat tar kontakt med förbundet. Det är ju distriktsföreningarna som sköter de här personkontakterna nuförtiden.
  - 34 år, jo. Tror du att du kommer att sakna ditt arbete eller kommer du att ropa av glädje när du blir pensionär?
  - Det där är nog en tvådelad historia! Naturligtvis kommer jag att ropa av glädje: ha, äntligen är jag pensionär och rår om min egen tid! Men jag tror att när den värsta yran har lagt sig så nog kommer jag att sakna allt det som alla de här åren har inneburit för mig. Men jag kommer ju inte att klippa av alla band, utan att hålla kontakt!
  - Det är säkert att du har kontakter och att de inte klipps av med ens. - Du talade om att du är konstnär. Jag vet att du målar, kommer du kanske att aktivare hålla på med den sortens verksamhet?
  - Det ingår ju nog i mina planer. Hur inspirationen ska återkomma som nu har legat nere en tid - min sista separatutställning hade jag ju för en fem-sex år sedan - återstår att se. Kanske jag ändrar konstriktning ...
  - Vad tror du att du annars kommer att syssla med? Du har en sommarvilla som du säkert kommer att besöka oftare än hittills?
  - Det tror jag nog. Och så har jag en dotter med familj i Sverige. De har just köpt hus och jag tror att jag kommer att vara väldigt aktivt engagerad där en tid. Frivilligt arbete håller jag på med ganska mycket.
  - Allra svårast tror jag att det blir att fylla den plats du, Bettan, intagit i allas våra hjärtan - jag tänker då på alla finlandssvenska synskadade. Du är något vi har blivit vana vid att vi får höra varje vecka.
  - Här kan jag berätta en liten episod som hände häromdagen, här utanför på Fredriksgatan. Jag gick fram och såg att måndagsträffen på Fredriksgatan hade avslutats, det stod några personer utanför och väntade på sina bilar, antar jag. Jag gick fram och hälsade och berättade vem jag var. Då var det en i skaran som ropade: "Åå, det är rösten!" Det värmde nog mitt hjärta, att man är igenkänd på rösten!
  - Jag önskar dig, Bettan, personligen och på FSS vägnar allt gott: många, många goda år, en ljuvlig pensionärstid med många intressanta sysselsättningar! Och framför allt hälsa och krafter!
  - Tack ska du ha, Arto!

Bildtext: 
  Glada miner på FSS för ett kvartssekel sen: fr v Renata Grönroos, Beata Heinonen och Ulla-Maj Svanbäck. Året var 1979 ... - FSS arkivbild

Att vila på sina lagrar föll inte Bettan in. Men man måste ju ibland posera ... Beata Heinonen på Onnela 1998. - Foto Leena Back

---------------

Samåkning för 80 % i framtiden

Erfarenheterna från Helsingfors har inte skrämt upp beslutsfattarna. Enligt en plan som länsstyrelsen i Södra Finlands län gjort upp ska samordningen av resor som betalas av skol- och socialväsendet samt Fpa utvidgas inom länet. Man avser att senast 2012 få till stånd samåkning inom hela området med hjälp av fyra resecentraler. 
  En utredning av gravt handikappades situation som brukare av samhällsfinansierad färdtjänst i nyländska kommuner har genomförts av Synskadades Centralförbund, Finlands Dövblinda och Förbundet Finlands Svenska Synskadade. I utredningen frågade man bl a om brukarna deltar i beredningen av nyordningarna, på vilka sätt färdtjänsten för gravt handikappade genomförs för närvarande och i vilken mån man planerar att ändra på dem.
  Samordningen av resor hör lagenligt till de offentliga upphandlingar som ska konkurrensutsättas. Därför påminner synskadeorganisationerna om att det redan i planeringsskedet är av väsentlig betydelse att definiera hur färdtjänst i praktiken kan genomföras på god nivå.
  De problem som kommit i dagen när det gäller smidig färdtjänst i Helsingfors visar hur viktigt det är att brukarna är med i beredningen. De olika brukargrupperna ska dessutom ha status som jämlika partner under beredningen av upphandlingen.
  Enligt utredningen har kanalen för påverkan i ungefär varannan kommun varit handikapprådet eller äldrerådet. Bekymmersamt är att av dessa kommuner ingen var sådan där över 20 % av befolkningen är i åldern över 65 år. I intervjuerna framkom inte heller uppgifter om påverkningskanalerna.
  Inom synskadeorganisationerna frågar man sig nu hur man bäst ska kunna befrämja speciellt äldre gravt handikappade kommuninvånares delaktighet. Enbart inom Nyland finns det nämligen cirka 22 000 synskadade av vilka uppskattningsvis 18 000 är över 65 år.
  Färdtjänsttransporter enligt handikappservicelagen har samordnats i bara sex kommuner men eftersom bland dessa finns stora städer omfattas 60 % av synskadade inom Nyland av antingen obligatorisk eller frivillig samåkning.
  Ett klart missförhållande är ojämlikheten bland de olika kommunernas invånare. Kriterierna för beviljande av färdtjänst varierar och trots att handikappservicelagen inte känner några ålders- eller diagnosbegränsningar för färdtjänst har man infört restriktioner t ex på basis av åldern. Det här sker bl a så att man i vissa kommuner beviljar gravt handikappade äldre begränsad färdtjänst enligt socialvårdslagen.
  Monica Andersson, som skötte FSS del av kommunkontakterna, har bara positivt att säga om utredningen. - Ett intressant projekt, anser hon. - Många av de små svenska kommunerna var nog inte inställda på förändringar inom en snar framtid. Men stora kommuner vet vad det är fråga om och räknar med inbesparingar. Det är också risk att servicen på svenska i praktiken blir sämre. Det här kan leda till att vissa brukare drar sig för att kontakta en opersonlig och fjärran central. Så minskar resorna - och det blir inbesparingar! reflekterar Monica avslutningsvis.
  Eftersom samåkning främst används i stora kommuner med tät bebyggelse kommer nästan 80 % av synskadade inom Nyland av omfattas av systemet.

---------------

Nyordning i Helsingfors från årsskiftet

(SC) Den beramade färdtjänsten i Helsingfors kommer att få "nya kvastar" från årsskiftet. Socialverket har efter en upphandlingsrond i våras utsett nya aktörer för åren 2006‑2008.
  Man har följt kommunikationsministeriets rekommendation och slutit separata avtal med dels en resecentralsoperatör och dels en grupp trafikidkare inom taxibranschen. Resecentralen samordnar och kopplar ihop olika färdtjänstbrukares resor medan trafikidkarna sköter själva transporterna.
  Ansvarig för resecentralen är teleföretaget TDC Song. Direktör Jyri Koivisto berättar för FS att man för närvarande på detaljbasis går igenom servicen med stadens socialverk. Det är ett klart krav att tjänsten ska fungera på båda språken. Det blir skilda telefonnummer för dem som väljer att göra sina beställningar eller kontakta centralen på svenska. 
  Själva call center-funktionen har TDC Song givit över till en underleverantör från Idensalmi, Connect House Oy. På FS fråga hur företaget förbereder sig inför uppdraget uppger direktör Petteri Hietamäki att man under inskolningen av medarbetarna kommer att fästa särskilt stor vikt vid ett mänskonära bemötande och vid att personalen ska förstå de enskilda brukarnas situation. Företaget etablerar en filial i Helsingfors och här rekryteras personer som talar flytande både svenska och finska. Också i Idensalmi finns anställda som behärskar båda språken. - I varje skift ska det finnas svenskspråkig kapacitet, förklarar Hietamäki.
  Jarmo Räihä, projektchef på socialverket i Helsingfors, är nöjd med de nya arrangemangen. Han betonar vikten av att servicen ska fungera på svenska. - Det är helt nödvändigt nu då samåkningen ska börja omfatta också de södra stadsdelarna, säger han med eftertryck.
---------------

FSS klubbmästerskap i Mariehamn
  Text och foto Sanna Söderlund

Vädergudarna var på vår sida lördagen den 11 juni då synskadades mästerskaptävlingar pågick. I början var vädret lite molnigt, men under de flesta tävlingsgrenarna var solen framme och värmde. Då sista grenen, stafetten, var avklarad, började det droppa och knappa fem minuter efter avslutning regnade det ordentligt.
  Boccian var ännu kvar, men det avgjordes inomhus och då gjorde några regnstänk ingenting.
  Det var många olika tävlingsgrenar, som grovt kan delas i tre: löpning, kast och hopp. Sedan var deltagarna också indelade i åldersklasser: under 40 år, 40‑59 år, 60‑69 år och veteranklassen, över 70 år. Här kommer vi inte att redovisa alla vinnare, utan vi ger ett axplock av resultaten.
  Den kortaste sträckan var damernas 60 meters och herrarnas 100 meters lopp. Där korades de första medaljörerna också. Som första deltagare fick Isak Sand sin guldmedalj för 100 m herrar under 40 år. Damernas 60 meter var dock den allra första tävlingsgrenen och där fick Karita Andersén guld och Marianne Lindqvist silver, men Isak fick äran att få sin medalj allra först.
  Den snabbaste på 800 meter var Börje Troberg, som vann även herrarnas 100 meter i sin åldersklass.
  Den allra populäraste tävlingsgrenen var 1500 m gång som hade över tjugo deltagare. Där var den snabbaste damen Ann-Britt Mattbäck som blev slagen med futtiga fem sekunder av den snabbaste mannen, Svante Ekstrand. Här måste jag slå ett slag för en dam och en herre som inte vann sina klasser men absolut ska hedras för sitt deltagande: Linnea Karlsson och Sven Friberg. Linnea, som är född 1917, blev tvåa i sin åldersklass och Sven, född 1916, fick brons. Med glatt humör rundade dessa veteraner 1 500 meter utan problem. Det kallar jag för sportglädje!
  Stafetten var den avslutande grenen. Där tog Norra Österbottens Lag 1 guld, Åland var andra och ett kombinerat lag Åboland/Vasa kom in som tredje i mål. Jag kan berätta att det var trångt på prispallen då tolv glada sprintare tog plats där!
  Kastgrenarna var tre: kula, turbospjut och slungboll. För mig var bara kulan känd och de två sistnämnda var helt okända grenar, men nu har jag blivit klokare. Turbospjut är ett kort och lätt spjut där kastaren måste få ett bra "snurr" för att det skall flyga långt. Bästa "snurret" på spjutet fick Bengt Ahlvik, hans spjut flög över 27 meter! Slungboll var en läderboll med rem som man, som grenen säger, slungade iväg från diskusburen. Under slungbollstävlingen inträffade också den enda olyckan jag noterade: en liten pojke som inte var observant nog fick bollen i ryggen. Han klarade sig dock utan skador som tur var. Här fick två kastare bollen över 27 meter, Bengt Ahlvik och Rolf Söderlund. Bengt vann och skillnaden var 28 cm. Kulan var den populäraste kastgrenen. Rolf Söderlund hade det längsta kastet, fyra cm från 10 meter.
  Hoppgrenarna var två. Man hoppade antingen uppåt eller framåt, det vill säga höjd eller längd, utan ansats. Jag var imponerad speciellt av höjdhopparna som hoppade utan ansats mera än vad jag under min skoltid klarade av med ansats! Bengt Ahlvik vann båda grenarna i sin klass.
  Många deltagare tävlade i flera grenar och den allra flitigaste var nog Harold Henriksson. Har kammade hem minst sju medaljer av olika kulörer. Då jag frågade honom om han hade anmält sig till alla grenar, började han skratta och sade att han åtminstone har hoppat över alla damgrenerna ... Sedan kom han på att han inte kastade turbospjut heller, för den grenen gick parallellt med höjd och längd och han ville inte springa mellan tre grenar, två räckte gott och väl.
  På Idrottsgården tävlades det i boccia medan regnet öste ner utanför. Det alltmer populära spelet vanns av Västnyland. Många bra kast nära den vita bollen blev det.
  Det var en lyckad dag. Jag såg många leende ansikten som njöt av dagen i det fria. Många var med inte för att vinna utan för att delta och njuta av den gemenskap som sporten ofta framkallar. De som vann log möjligtvis lite bredare ...

Bildtext:
  Bengt Ahlvik i slungbollsringen.

Rappa steg tas av Mats-Jonas Rasmus jämte ledsagare.

Höjdhopp utan ansats är en konst, hm, sport för sig ... Harold Henriksson i luften.

Första kastet kan vara viktigt! Göta Grönqvist koncentrerar sig inför boccian.

---------------

Det gäller dövblindas och andra funktionshindrades rättigheter!
  Seppo Jurvanen

Världsdövblindunionens (WFDB) andra generalförsamling och den åttonde Helen Keller-världskonferensen gick av stapeln i Tammerfors den 2‑7 juni. De sammanlagt 417 deltagarna kom från 44 länder. De dövblindas antal var 130. Man kan alltså med fog säga att det var en verklig världskonferens! 
  Temat av "Vår rätt att vara dövblinda och delaktiga i samhället" - något som är ständigt aktuellt. Just nu är det i alla fall särskilt aktuellt i och med att man inom FN bereder en mänskorättskonvention för personer med funktionshinder. Helen Keller-världskonferensen har förhoppningsvis bidragit till att dövblindas rättigheter förverkligas i hela världen.
  När det är fråga ett kombinerat bortfall av två viktiga sinnen är det särskilt väsentligt att man blir varse och erkänner att det är ett skilt handikapp med egna särdrag. Erfarenheterna under konferensen och växelverkan med övriga dövblinda visade att det i många länder är lång väg till detta mål. Att träffa olycksbröder och -systrar från olika delar av världen är alltid ägnat att ge hopp inför morgondagen. För många utvecklingsländers del spirar hoppet visserligen ur det faktum att omständigheterna inte kunde vara sämre ...
  Det lyckades oss att få med exceptionellt många representanter för utvecklingsländerna eftersom utrikesministeriet anvisade understöd för att täcka en del av kostnaderna för deltagare från utvecklingsländerna. Samarbete utlovades av bägge parter, kontaktuppgifter utväxlades och vänskapsband knöts. I sinom tid ska löftena infrias.
  Men det gäller inte bara dövblinda och deras rättigheter utan rättigheterna för alla personer med funktionshinder. Kalle Könkkölä betonade i sitt anförande under konferensens inledning samarbete mellan handikapporganisationerna. Det behövs både för att förverkliga rättigheterna och i det dagliga organisationsarbetet. 
  Skribenten är vice ordförande för Finlands Dövblinda och fungerade som ordförande för konferensens organisationskommitté.

Bildtext:
  Francesco Ardizzino från Italien fördjupar sig i ett tankeutbyte med Annie van Espen, Frankrike, under Helen Keller-världskonferensens första dag den 3 juni. - Foto Raili Karisaari

---------------

Nya FSS-medarbetare

FSS styrelse har anställt socionom Carina Willberg som rehabiliteringshandledare för Åboland och Åland. Carina har tillträtt sin tjänst den 1 augusti. Hon nås bäst per mobil 040 511 33 46.
  Till informationschef har styrelsen utnämnt filosofie magister Mari Jensén fr o m den 15 augusti. Mari arbetar på centralkansliet och nås per telefon 09‑6962 3013.
  FS hoppas återkomma med den en närmare presentation av förbundets nya anställda i ett senare nummer.

---------------

Punkter som stimulerar
  Tessa Bamberg och Tor Hanner

FSS punktskriftsprojekt har haft en arbetsam och aktiv säsong 2004‑2005. Bland annat har två till formen vitt skilda, men i båda fallen viktiga kurser genomförts.

Punktskriften i vardagen
  En tredelad kurs på nivå 2 inom projektet hölls på Kristliga folkhögskolan i Nykarleby 20‑23 september, 16‑18 november och 5‑7 april. Kursen hade tolv deltagare. Imponerande var att samtliga deltagare var med från början till slut och dessutom mycket aktiva och motiverade. Kursen var indelad i smågrupper, som handleddes av fyra instruktörer: Angela Slotte (två kursavsnitt), Maja Renvall-Höglund, Tessa Bamberg och Tor Hanner.
  Kursens tema som var punktskriften i vardagen bestod av läsning samt skrivning såväl på maskin som på reglett. Läsuppgifterna bestod i att lära sig bläddra och hitta i böcker och tidningar samt läsa texter av olika längd och innehåll. När det gäller skrivningen jobbade vi med adresser och telefonnummer, matrecept, märkning av t ex kryddburkar, förkortningar samt skriva brev till någon av gruppkamraterna som sedan skulle läsa det. Vi sysslade också med saker av mer nöjesbetonad karaktär: taktila spel, Braille-bingo, kortspel och på kvällarna frågesport med frågorna självklart i punktskrift. Kursen kunde alltså erbjuda både nytta och nöje.
  Vi hade också besök av ergonomen Titti Ljung som föreläste om bra sittställning och gav råd och tips hur man gör för att inte blir trött t.ex. vid längre läsning och skrivning. Titti gick även runt i grupperna och kunde sålunda se hur var och en jobbade och ge individuell handledning.
  Mellan kursavsnitten fick deltagarna hemuppgifter som bestod i att öva på det som vi hade jobbat med under kursen. Deltagarna fick också möjlighet att låna hem böcker och träningshäften och denna möjlighet utnyttjades verkligen av deltagarna. Det gladde oss instruktörer oerhört!
  På denna kurs var det många av deltagarna som tidigare varit vana att använda endast synen. Under kursen koncentrerade vi oss på att aktivera känselsinnet och deltagarna gjorde stora framsteg i det avseendet. De fick erfara att känselsinnet kan uppövas så att man även efter synskadan kan ha meningsfulla läsupplevelser.
  Alla kursdeltagare fick i uppdrag att skriva ett eget alster som så småningom ska ges ut i form av ett häfte.

Punktskrift för seende
  I april hade vi också en punktskriftskurs, men nu med endast seende deltagare. Kursplats var Svenska skolan för synskadade i Helsingfors. Skolan var också medarrangör tillsammans med FSS och Svenska studiecentralen. Kursen hade elva deltagare: Föräldrar, anhöriga, lärare och andra som behöver punktskrift i sitt arbete med synskadade. Som kurslärare fungerade Mayvor Fridlund-Lintinen, Tessa Bamberg och Tor Hanner. I praktiken fungerade Tessa och Tor som lärare medan Mayvor fungerade som koordinator, sammanställde material och handhade de praktiska frågorna.
  Det är en avgörande skillnad på undervisning av synskadade och seende. När det gäller synskadade koncentreras undervisningen på känselsinnet. Vid undervisning av seende är det viktiga att lära sig känna igen bokstäver och tecken med hjälp av synen.
  Kursen hölls under tre tisdagar. Varje kursavsnitt bestod av tre lektioner. Av deltagarna hade en del bekantat sig med punktskrift tidigare medan en del var helt nybörjare. Innehållet försökte vi anpassa så att det motsvarade de individuella behoven. I övningsuppgifterna ingick bl.a. att överföra text från svartskrift till punktskrift och tvärtom.

Säj ja till punktskriften!
  Ett önskemål som betonades kraftigt var fortsatta kurser vilket skulle tala för att denna form av utbildning fyller ett viktigt behov. Intresset för kursen var så stort att alla som ville vara med tyvärr inte kunde få plats.
  Sammanfattningsvis kan vi glädja oss åt två kurser där responsen har varit mycket positiv. Samtidigt som kurserna har upplevts som både nyttiga och lärorika, har stämningen varit mycket god och inspirerande. Därför uppmuntrar vi dig som ännu inte varit med att vid kommande kurser själv pröva på och uppleva det hela!

Bildtext:
  Punktskriftens företräden begrundas vid en kopp kaffe av fr v Thomas Sandnabba, Karin Udd och Tessa Bamberg. - Foto Leena Back

---------------

"Ett synhandikapp får inte leda till mathandikapp"

(SC) - Visst ska också en synskadad ha rätt till kulinariska upplevelser, utbrister Hans Åhman som är initiativtagare till att sammanställa den första finlandssvenska kokboken i punktskrift.
  Ett levande intresse för praktiserande kokkonst har varit en viktigt "ingrediens" i Hasse Åhmans liv. Han betonar hur stor glädje man kan få av matlagning och har sen han blev synskadad insett att det att man inte ser inte får vara ett hinder för fortsatta kockupplevelser.
  En slitstark och avtorkbar kokbok framställs i plast och den ska innehålla mellan 50 och 70 recept. Man får praktisk handledning i hur man utan synens hjälp kan tillreda kött, fisk, fågel och grönsaker, bakverk, förrätter och efterrätter. Boken är avsedd att komma ut i början av januari och ska utgöra upptakten till FSS jubileumsår - det har gått 60 år sedan organisationen grundades.
  Med i arbetet är både seende och synskadade matintresserade. För att ge en uppfattning om vad det innebär att som synskadad handskas med mat inbjöds en grupp "GilleKockar" för en munsbit till FSS. Det var en skara orädda matintresserade medlemmar i Handelsgillet i Helsingfors som fann sig rätt tafatta när de bjöds på en bit äppeltårta och vaniljsås - med "förbundna" ögon! Vänlig assistans gav av några synskadade bordsgrannar.
  Synskadade och seende fortsätter samarbetet under hösten för att testa de föreslagna recepten.

Bildtext:
  Det ser vådligt ut och en del finesser återstår att inläras. Men en bit äppeltårta landade slutligen lyckligt på fatet! - Foto SC

Det gäller att hitta rätt - och visst får man ta fingrarna till hjälp! Tårta med sås är en delikat kombination ... - Foto SC

---------------

Sticka med påtbräda gör comeback
  Marika Mäkinen-Vuohelainen

De som besöker synskademuseet har lagt märke till ett handarbetsredskap som ser ganska skojigt ut. Det är en påtbräda och nu avser Synskadades museum och Sokeva att på nytt få ut påtbrädan på marknaden.

Påtbrädan lämpar sig för de flesta
  Påtbrädan är en del av Finlands handarbetstradition och rötterna går enligt uppgift tillbaka åtminstone till 1800-talet.
  - I landets blindskolor var påtbrädan ett populärt redskap ännu på 1960-talet men sen kom det att av någon anledning glömmas bort, säger amanuensen för Synskadades museum Kari Huuskonen, initiativtagare till att återuppliva påtbrädan.
  - Det är ett redskap som genom att det är så lätt att använda och eftersom tekniken är enkel lämpar sig för mycket olika handarbetsintresserade, på olika nivåer, konstaterar han.
  Man hoppas att den nyupptäckta påtbrädan ska spridas bland synskadade handarbetare men också bland alla andra som känner för handarbete. Chefen för Sokeva Hantverk Eija Purhonen berättar att påtbrädan under augusti-september kommer att marknadsföras bl a genom de tidskrifter som koncentrerar sig på handarbete, på hem och familj.
  - Det helt på sin plats att lansera påtbrädan på marknaden just nu för det är allt mer trendigt att syssla med handarbete, anser hon.
  Sokeva Hantverk har till att börja med tillverkat ett parti om hundra påtbrädor. Eija Purhonen säger att målet är att under året sälja cirka tusen stycken.

Påtbrädan är en etisk produkt
  Påtbrädan tillverkas av björkfanér. På den trettio centimeter breda brädan fäster man sammanlagt fyrtio trätappar som är tre och en halv centimeter höga. Påtbrädan sätts ihop för hand vid den arbetscentral på Iiris som drivs av den regionala synskadeföreningen Helsingin ja Uudenmaan Näkövammaiset. Produkten förses med Annasöga-märke och blir på det sättet en del av den produktfamilj som tillverkas för hand av synskadade. Påtbrädan säljs i ett paket som också innehåller ett garnnystan och anvisningar för hur man stickar en toppluva.
  - Det här paketet ska vara så enkelt som möjligt, säger Eija Purhonen.
  När man förkovrat sig litet kan man sticka också större saker, t ex halsdukar, ylletäcken och tröjor.
  Kari Huuskonen vill också poängtera påtbrädans etiska image.
  - Påtbrädan tillverkas för hand och ger arbete åt synskadade. Vi hoppas att synskadade ska få arbete som instruktörer i stickning med hjälp av påtbräda. När man köper en påtbräda stöder man forskningen kring synskadades traditioner och historia, eftersom det överförs en liten summa för varje såld påtbräda till Synskadades museum, säger han och hoppas att det i framtiden ska gå att hitta påtbrädor i alla handarbets- och hobbyaffärer med etisk profil.
  I paketet med påtbrädan ingår också ett garnnystan och anvisningar om hur man stickar en toppluva. - Foto Sokeva Hantverk
** ** **

Liisa Matikainen: Ett enkelt och snabbt redskap

Liisa Matikainen från Vanda har ett starkt intresse för handarbete. Hon känner till påtbrädan sedan årtionden och är glad över att påtbrädan blivit hittad på nytt.
  - Det lätt att sticka med den även för en helt blind person bara man fått en grundläggande handledning. Påtbrädan ger resultat snabbt - och det är inte så farligt ifall man märker att det gått snett. Det är nämligen också lätt att sprätta upp stickningen genom att helt enkelt dra i tråden.
  Liisa Matikainen tycker att påtbrädan är ett stabilt redskap, den går inte lätt sönder. Dessutom känns den bra att hålla i.
  - Det är också upp till var och en att hitta en bra ställning, var och hur man vill hålla tag i påtbrädan medan man stickar, tillägger hon.
  Liisa Matikaninen har själv stickat halsdukar och då använt främst Novitas 7 bröder-garn.
  - Nu skulle det intressera mig att veta, vilka andra garn man lämpligen kunde använda med påtbräden.
  - Det känns faktiskt riktigt bra att man återupplivar bruket av påtbrädan. Jag skulle önska att så många som möjligt vill pröva på, säger hon.

Bildtext:
  En museal påtbräda förevisas här av amanuensen på Synskadades museum, Kari Huuskonen. - Foto Marika Mäkinen-Vuohelainen

---------------

Glad handledare i Västnyland

I början av juni tillträdde Barbro Dahlberg-Berghäll som FSS rehabiliteringshandledare i Västnyland. Beata Heinonen hade en pratstund med henne en sommardag.
  - Rehabiliteringshandledare - du är inte den enda rehabiliteringshandledaren i FSS utan ni ska när det är full bemanning vara fyra och ditt område är då Västnyland. Är det också Esbo och Kyrkslätt?
  - Där ingår också Esbo, Grankulla och Kyrkslätt, alla kommuner från Hangö ända till Esbo. - Det här området är rätt stort med ganska många medlemmar. Har du fått ett hum om din arbetsmiljö? - Jag kommer att vara delvis i Helsingfors på Nylandsgatan och sen också i Ekenäs på Lyan, där i västnyländska föreningens lokaliteter finns också ett rum. Så kommer jag att röra mig i bygderna, göra hembesök. Själv bor jag i Västnyland, i Degerby i Ingå, så jag känner i det stora hela till de här kommunerna.
  - Vi går kanske in litet på det personliga ... Du är Barbro, du är en glad person, tycker jag, du ser alltid glad ut när du kommer. Du ger ett positivt intryck och det ger också hela din personlighet och ditt skratt. - Tack, tack!
  - Det behöver vi också här bland oss, glada mänskor. Jag undrar ... du har en ålder, får man tala om den? - Den får man tala om. Jag är i min bästa ålder, jag är 43 och blir i augusti 44 år.
  - Har du familj?
  - Jag har en man som heter Peter och två barn, Malin, 15, och Konny, 11. Och så har vi minstingen som är en treårig kanin som heter Tusse och som är allas gullegris. 
  Barbro är utbildad pol kand, hon har arbetat tidigare som socialarbetare både på socialbyråer och på hälsocentral och nu de senaste fyra åren som skolkurator.
  Rehabiliteringshandledare Barbro Dahlberg-Berghäll nås säkrast per mobil 050 561 29 51.

Bildtext:
  Barbro Dahlberg-Berghäll är FSS rehabiliteringshandledare i Västnyland. - Foto SC

---------------

Kära mamma!
Att diska är nödvändigt ...

Hejsan mamma! - Att diska är nödvändigt. Det håller du väl med om? Att diska är nödvändigt oberoende av om man diskar bums efter att man ätit eller först när det inte finns rena kärl i skåpet. Att fixa mat på bordet är också nödvändigt. Men vips maten är klar är den försvunnen, det blir liksom inga bestående konstverk. Jag gillar nog bättre att måla taket och väggarna i kammaren, det resultatet syns flere år efter slutfört dagsverke. Nåja, här på holmen är nyttan med matlagningen i alla fall att det som finns kvar sedan den gått genom folks matkvarnar så småningom går att återanvända för morotsodling eller så. Här har i alla fall kaprifolen blommat rikligt i år tack vare tidigare års matlagning. Förresten så har den svartvita flugsnapparfamiljen befolkat kaprifolen i år. Fem hungriga ungar fanns det i boet. Mor och far flög kors och tvärs och snappade insekter under några hektiska veckor. Det verkade nog så arbetsamt. Men utan mat inget liv! 

Släktled efter släktled
  Du minns väl mamma, att så länge huset har funnits har sädesärlan häckat på verandans mellantak. Undrar just om det är samma släkt som återkommer år efter år. Hur många generationer tror du det iså fall är som befolkat verandataket? När vi flyttade in i huset för strax 50 år sedan var det du och pappa och fyra hungriga ungar. Tänka sig, nu fick du ditt fjärde barnbarnsbarn när sommaren stod i härlig blom. En ny generation växer upp. Ja, så vilket arbete är nu sen egentligen mera bestående - att få vara med och mätta de växande barnens magar eller att stryka färg på väggarna? Har du tänkt på det mamma, att någonstans långt tillbaka i tiden finns det släktingar som slet åt sig bitar av rövarsteken med händer och tänder. De hade ju inte vad jag tror dagens läckra kryddor förstås, men en sak är jag säker på - de behövde faktiskt inte diska! 

Tidevarv efter tidevarv
  Som förr om åren kommer sommaren att ta slut i år också. Igen har vi kommit till den tidpunkt då det börjar vara dags att vända vattentunnorna upp och ned. Gungan skall placeras så att den finns i beredskap när våren kommer, fåglarna och jag återvänder och kaprifolen igen en gång blir grön. Väggarna är målade - trots återkommande matlagning och dagliga tänkestunder i gungan. Rummet kommer att bli riktigt vackert med de solgula gardinerna. Nästa gång är det nog följande generation som får måla! Här är skönt i gungan - än är det litet sommar kvar, vinden är ljum, solen lyser och vattnet glittrar. Just nu verkar alla mätta och belåtna. Men strax är vi hungriga igen. Och ett vet jag med säkerhet. Innan någon hinner fråga: "vad får vi att äta?" är det nödvändigt att göra en sak: Att diska är absolut nödvändigt!
  - Många soliga hälsningar från din Gunilla

---------------

Meddelanden

Blindskolan 140 år!

Svenska skolan för synskadade har glädjen att inbjuda alla skolans tidigare elever till jubileumsfest som hålles i Rakesalen, Skillnadsgatan 4 C i Helsingfors lördagen den 1 oktober 2005.
  Eventuella uppvaktningar emottas kl 13‑14.
  Festprogrammet inleds kl 14.30
  Om svar anhålles före den 2 september till skolan, Ancki Lönnqvist, tfn 09‑668 99 20. - VÄLKOMMEN!
..........

Kom ihåg att anmäla dej till
Seminariet för oss FSS kvinnor

som ordnas från torsdagen den 15 till lördagen den 17 september på Synskadades Centralförbunds verksamhetscenter Iiris! 

Anmäl dej till FSS kansli, gärna till Susanna Antell, telefon 09‑696 2300, senast den 30 augusti. Susanna ger också mera information.
  Deltagaravgiften är 50 euro. I priset ingår resor, inkvartering, mat, teatern "Farsor" och allt annat program på Iiris liksom också fysioterapeutens råd för våra nackar och ryggar under hela lördagsförmiddagen. Var och en ordnar den här gången själv sin ledsagare.
  Välkommen önskar FSS kvinnoarbetsgrupp
..........

Bostad att hyra

Förbundet Finlands Svenska Synskadade hyr ut en bostad om 2 rum och kök, adress Aleksis Kivis gata 4 B 38 i Helsingfors.
  Hyran är för synskadad hyresgäst 490 euro i månaden. För närmare uppgifter kontakta FSS ekonom Agneta Salonen, tfn 09‑6962 3012, e-post agneta.salonen@fss.fi.

---------------

Meddelanden från distrikten

Norra Österbottens svenska synskadade
  Föreningens månadsträff hålls tisdagen den 13.9. kl 18.30 på Fyren. Vi börjar med planeringen av ett sång- och rörelsespel som vi ska sätta igång med - förbered dig och kom med! Vi är intresserade av allas upplevelser! Vi meddelar skilt när vi samlas första gången. Verksamhetscentret Fyren ligger vid Otto Malmsgatan 9 A i Jakobstad, tfn 06‑723 48 80.
..........

Vasa svenska synskadade

Vi startar verksamheten i höst med stolgymnastik måndagen den 5.9. som vanligt kl 11. Torsdagen den 8.9. har vi planerat en endagsresa till Lappajärvi med mat på badinrättningen Kivitippu.
  Onsdagen den 14.9. startar boccian igen och vi börjar med kaffe på Lyktan kl 10. Lördagen den 17.9. kl 13 blir höstens första medlemsträff på Lyktan. Alla är hjärtligt välkomna med!
  Verksamhetscentret Lyktan ligger vid Skolhusgatan 40 C, tfn 06‑317 06 54.
..........

Ålands synskadade

Föreningens månadsträff hålls tisdagen den 13 september klockan 17 på Ankaret. Tessa Bamberg och Tor Hanner kommer att medverka och tala om punktskrift. Dragspelsmusik blir det också! Alla är hjärtligt välkomna!
  Verksamhetscentret Ankaret ligger vid Johannebovägen 7 i Mariehamn, tfn 018‑19 670.
..........

Åbolands synskadade

September månads träff hålles lördagen den 17.9. kl 14 på verksamhetscentret Sydvästen. Program och kaffeservering. Pargasborna anmäler sig till Harriet, tfn 4584665 eller 4585536, senast den 12.9. Alla gamla och nya medlemmar är varmt välkomna! - Styrelsen
  Verksamhetscentret Sydvästen ligger vid Eriksgatan 5 A 9 i Åbo, tfn 02‑251 90 76.
..........

Svenska synskadade i Västnyland

Föreningen inleder höstterminen med en månadsträff lördagen den 10 september kl 13. Program och transport ordnas. Anmälning senast den 8 september till Bjarne tfn 040‑544 8313 eller till Birgitta tfn 019‑231 1181. - Månadsträffarna infaller därefter i oktober och november den andra lördagen i månaden. En kurs i Första hjälp I ordnas. Kontakta Niklas Wikström, tfn 019‑241 3492, för närmare information!
  Föreningens medlemmar önskas en givande höst!
  Verksamhetscentret Lyan ligger vid Prästängsgatan 12 i Ekenäs, tfn 019‑246 16 37.
..........

Svenska synskadade i Mellersta Nyland

Måndagsträffarna har startat igen 15.8. Vi träffas över en kopp kaffe och diskuterar. Start kl 13 på Tian. Måndagsträffarna är öppna för alla.
  Måndagen den 29.8. besöker vi Haga brandstation där vi får öva oss att släcka bränder och får viktig information om trygghet. Anmälningar till Tian må-on kl 9.30‑13.30, telefon 612 1779. Den 5.9. får vi besök av Svenska socialservicebyrån, 12.9. av Laura Kolbe, 19.9. berättar Kenneth Ekholm om FSS just nu, 26.9. får vi information om försäkringar, 3.10. besöker Fredrik Therman från Arbis bibliotek oss och diskuterar litteratur. Från början av september finns igen höstens programblad tillhanda på kansliet. En höstutfärd står på programmet, tidpunkten meddelas senare. Verksamhetscentret Tian ligger vid Fredriksgatan 35 B 10 i Helsingfors, tfn 09‑612 17 79.
..........

Svenska synskadade i Östnyland

Höstens första månadsträff hålls lördagen den 24 september kl 13 i Kajutan.
  Det finns ännu plats på föreningens sommarläger som hålls på Pellinge lägergård i Borgå skärgård under tiden 5‑10 september. Är du intresserad av närmare upplysningar? Kontakta då Stina Roms, tfn 019‑58 25 14!
  Verksamhetscentret Kajutan ligger vid Ågatan 33 E i Borgå, tfn 019‑58 11 15.
----------------

Telefonservice Linjaari
0800 131 333
- telefonservice om frågor 
kring synskadeproblematiken
  Den första tisdagen i månaden fungerar den svenska telefoninformationen om frågor relaterade till synhandikapp. Man kan kostnadsfritt ringa mellan kl 9 och 15 till nummer 0800 131 333 och ställa frågor och samtala på svenska.
  Telefoninformationen upprätthålls av Synskadades Centralförbund och fungerar övriga vardagar på finska.
  Men en gång i månaden kopplas samtalen till en synskadad informatör inom Förbundet Finlands Svenska Synskadade. Vi vill på det sättet tillgodose behovet av information på svenska.
  Det går bra att fråga om vilka praktiska problem som helst i anslutning till synnedsättning och synbortfall och den livssituation som uppstår. Men medicinska frågor behandlas inte, det är något för specialister.
----------------