Synvinkel nr 3, 2021
———
Synvinkel är organisationstidning för Förbundet Finlands Svenska Synskadade. Tidningen utkommer med 8 nummer/år i svartskrift, punktskrift, som taltidning och som elektronisk version, se www.fss.fi/aktuellt/fs. Kan också fås som e-postbilaga. Årgång 110. 
Utgivare: Förbundet Finlands Svenska Synskadade rf, Parisgränden 2 A 1, 00560 Helsingfors. Tfn 09-6962 300. Chefredaktör: Henrika Jakobsson Tfn 044 712 3017, e-post: henrika.jakobsson@fss.fi. Meddelanden och annonser mottas av chefredaktören. 
Prenumerationer och adressändringar: FSS kansli, tfn 09-6962 300, e-post: kansliet@fss.fi
Pärmen: Utmanande terräng är inget hinder för blinda Outi Keskinen.
———
Ledare: När det åter finns plats för annat
Ute på stan med Blindsquare som ledsagare
Rekordmånga kontaktade diskrimineringsmannen i fjol
Kolumn: Breddat utbud av tidskrifter i punktskrift
FSS kretsverksamhet har över 50 år i bagaget
Aili Alexanderssons livsverk inom FSS
Af velocipedåkning blifver man vacker och berest
Fråga oss
Vandring är en upplevelse för alla sinnen
Aktuellt
Aktuellt i distrikten
———

Ledare: När det åter finns plats för annat
Text: Henrika Jakobsson
Det är många händelser som faller i skuggan av coronapandemin. Ibland funderar jag på vad som hände med alla nyheter i världen som inte längre ryms med i nyhetsflödet eftersom pandemin tagit över.  Men det är inte bara nyheter om vanliga och viktiga saker som fallit bort, det är också betydelsefulla händelser i våra liv och i förbundets verksamhet som blivit förflyttade eller avbokade. 
I skrivande stund är det nu över ett år sedan undantagstillståndet i våra dagliga liv började råda. Vi är säkert alla trötta och övermätta på att prata om pandemin och allt vad den har bidragit med. Jag hoppas verkligen att det här är sista gången den här ledaren tangerar pandemin. Att Förbundet Finlands Svenska Synskadade fyller 75 år i år lyfter vi upp genom olika artiklar som berör förbundets historia. På sidan 11 skriver ordförande Gunilla Löfman om kretsarnas uppkomst och historian bakom dem. På 1970-talet grundades dagens distriktsföreningar och tanken bakom dem var att synskadade skulle få mera kontakt med varandra och att man tillsammans skulle påverka myndigheterna i hembygden för att få bättre funktionsmöjligheter. Tanken var också att skapa kontakt med biblioteken för att göra dem uppmärksamma på hur viktigt det är för synskadade att känna till det som sker i samhället. I det här numret av tidningen får du också läsa om en viktig person i förbundets historia, Aili Alexandersson, på sidan 14. 
Att fylla 75 år är värt att fira, men det är uppenbart att coronapandemin lägger sordin på stämningen i år. 
Rent konkret så går det givetvis inte att ordna ett fysiskt firande för tillfället. Vi hoppas och tror att firande i någon form kan förverkligas nästa år. Det är nästan svårt att föreställa sig en tillvaro där planer går att förverkliga. Kommer de följande åren att innebära utbrändhet för folket som nu vant sig vid att det ingenting händer? 
Om vi ska tro alla löften blir framtiden fullspäckad av evenemang och firanden som tas igen. Om vi dessutom får nöjet att ta del av en sedvanlig vardag med att åka till jobb och fritidsaktiviteter blir vi kanske överväldigade av alla valmöjligheter som finns; en vanlig dag kan bestå av att åka till jobbet, träffa vänner på stan, kanske se en teaterpjäs, på en och samma dag, tänk!
Samtidigt som vi på FSS spånar och bollar idéer för framtiden vill FSS också gärna att så många som möjligt kommer med förslag på slogan för förbundet. Läs mera om slogantävlingen på sidan 26 och skicka gärna in ditt eget fyndiga bidrag! 
———
Ute på stan med Blindsquare som ledsagare
Text: Henrika Jakobsson
Hur fungerar egentligen en applikation på mobiltelefonen som ska hjälpa personer med synnedsättning att röra sig på stan? Synvinkel testade appen Blindsquare tillsammans med Johan Sundholm i Helsingfors.
Johan Sundholm har använt applikationen Blindsquare i några år på sin smarttelefon. Blindsquare är ett navigeringshjälpmedel som bland annat med hjälp av satellitinformation kan tala om för användaren var man befinner sig. Vi träffas i Arabiastranden med Johan för att bege oss ut på promenad tillsammans med Blindsquare. 
I vanliga fall brukar Johan använda applikationen tillsammans med trådlösa hörlurar, men eftersom Synvinkels reporter är med på vandringen denna dag skippar han hörlurarna. 
– Vi siktar in oss på närmaste spårvagnshållplats, säger Sundholm och knapprar blixtsnabbt in slutdestinationen på sin smarttelefon medan telefonen pratar på i så snbbt takt att det är svårt att förstå vad den säger. 
Efter lite inställningsarbete är vi redo att ge oss av. Rösten som förmedlas via Blindsquare berättar bland annat åt vilket väderstreck vi ska börja gå. Väderstreck säger kanske inte så mycket för alla, men Johan Sundholm har lärt sig hur väderstrecken går vid sitt eget hem. Blindsquare anger också riktningar enligt klockan, något som för redaktören ter sig mycket tydligare. 
Sundholm rör sig ofta självständigt med hjälp av vit käpp, Blindsquare och Google Maps. Om han ska åka någonstans ställer han först in adresserna på båda apparna, sedan ger han sig av. 
– Om jag bara ska gå till butiken orkar jag kanske inte använda mig av tekniken, det tar ändå en stund att ställa in destinationerna, funderar han. 
Vi går i varje fall målmedvetet framåt och Blindsquare pratar oavbrutet med oss och berättar om gatunamn, riktningar och antal meter kvar till närmaste korsning. 
– I stadsmiljö har Blindsquare så mycket att säga att jag har stängt av en del av funktionerna.  Appen berättar bland annat om företag, affärer och andra sevärdheter som ligger i närheten, kommenterar Sundholm medan vi rör oss framåt. 
Om avsikten är att ta sig till spårvagnshållplatsen är den övriga informationen kanske inte nödvändig och det är behändigt att kunna välja vilken information man vill ha. 
– Appen ger mig bra anvisningar om vart jag är på väg och hur långt det är kvar. 
Appen kan inte varna om oväntade hinder eller avstängda vägar, så mobilityträning är ändå något som definitivt behövs anser Johan Sundholm. Blindsquare meddelar oss om kommande övergångsställen, men den vet inte om det finns trafikljus eller om det är tryggt att korsa gatan.
– I sådan här situationer är det ytterst viktigt att man använder sig av mobilityträningen och det som man lärt sig med hjälp av den. Mobilityinstruktionens vikt kommer även med i bilden då man behöver hitta diverse landmärken att följa med käppen som hjälp i orienteringen. Landmärkena kan vara betonggrisar och kantstenar i gatan eller husväggar. 
Det kan också bli problem om ställen byter namn, så som spårvagnshållplatser och företag. Då kan det ibland finnas föråldrad information lagrad i appen. 
 När vi närmar oss spårvagnshållplatsen hörs ett bekant tickande ljud. Appen meddelar att vi nu nått vår destination. 
– För att veta åt vilket håll spårvagnen går måste jag fråga andra passagerare eller föraren, berättar Sundholm.
– I Sverige finns det högtalare på hållplatserna som meddelar vilken buss eller spårvagn som kommer och vart den är på väg, det tycker jag vi kunde ha också i Finland, säger han. 
Berättar närmaste lekplats och affärer
När vi nått hållplatsen provar vi vad Blindsquare kan berätta för oss om vår närmiljö. Den vet bland annat att det finns parker, affärer, restauranger, en grillplats och en lekplats för barn i närheten. Appen fungerar också bra i glesbygden, det har Sundholm själv provat. 
– Däremot finns det kanske inte så mycket att informera om på en landsbygdsväg, men appen fungerar och den kan tala om för dig var du befinner dig. 
Att använda den här typens hjälpmedel är vardag för Johan Sundholm och en händelse minns han extra tydligt. 
– Jag var i Karis och rörde mig kring den nybyggda järnvägsbron. Jag lade märke till att miljön hade ändrat rätt mycket, och när jag kom ut på gatan visste jag inte exakt var jag befann mig eftersom det var första gången jag använde den nya rutten och inte hade ledsagare med mig. Då kunde Blindsquare berätta för mig var jag var och åt vilket håll jag skulle gå. 
Johan Sundholm rekommenderar varmt applikationen som tillägg i hjälpmedelsväg men i början var han skeptisk.
– Eftersom appen kostade kring 50 euro när jag köpte den ville jag vara säker på att jag har nytta av den.  Jag väntade några år innan jag tog den i bruk. 
Första gången han hörde om den var flera år tidigare när den lanserades. 
– Jag hörde om appen och att synskadade Ronja Pahaoja var med och utvecklade den. Jag valde ändå att avvakta med att själv ta den i bruk, eftersom sådan här typ av program brukar utvecklas mycket under den första tiden. 
Han känner inte till många andra synskadade som använder den, men hoppas på att de som har teknikvana och en Apple-telefon vågar pröva funktionen i sin egen vardag. 
– Mitt slutliga råd är att ifall man är 100 procent säker på en rutt ska man helst använda sig av den man lärt sig. Alla tekniska apparater har det gemensamma problemet att dom fastnar i sina egna "fiffiga" påhitt som inte slutligen är den bästa lösningen. Antagligen har många seende märkt samma sak då navigatorappar och dylikt har blivit vardag, konstaterar Sundholm.  
Fakta om Blindsquare:
Utvecklad av finländaren och kodaren Jukka Pirttimaa
Finns på flera olika språk och i flera olika länder
Kostar omkring 40 euro i Apple Store
Fungerar tills vidare endast på Apples produkter 
Är en röstapplikation som erbjuder navigering med hjälp av satelliter och gps-information
Vill du veta mera om Blindsquare och hur den fungerar? Kontakta IT-ansvariga Cristian Söderberg,e-post:cristian.soderberg@fss.fi eller tel. 050-462 6283.
Bildtext: TELEFONEN BERÄTTAR. Johan Sundholm brukar ofta använda sig av Blindsquare då han rör sig i Helsingfors. Normalt kopplar han telefonen till ett par trådlösa hörlurar så att han har händerna fria. 

Syntolkning: Johan Sundholm står på en spårvagnshållplats. Han är klädd i svart jacka och vart ryggsäck och håller upp telefonen för att höra vad den säger. I bakgrunden syns en spårvagn.  
———
Rekordmånga kontaktade diskrimineringsmannen i fjol
Text: Oscar Ohlis
Diskrimineringsombudsmannen kontaktades sammanlagt 1 516 gånger under 2020, vilket är mer än tidigare år. Ursprung och funktionsnedsättning var de vanligaste diskrimineringsgrunderna för att kontakta ombudsmannen.  
I fjol var ursprung den vanligaste diskrimineringsgrunden i kontakterna till diskrimineringsombudsmannen. Kontakter gällde ursprung hade att göra med till exempel diskriminerande bemötande i olika tjänster, diskriminerande kundserviceanvisningar, diskriminerande verksamhet av väktare samt diskriminering på bostadsmarknaden. 
Den näst vanligaste diskrimineringsgrunden var funktionsnedsättning, och här gällde kontakterna bland annat taxitransporter, tillgång till assistent, tillgänglighet, rimliga anpassningar och skolskjutsbeslut.
Antalet kontakter gällande hälsotillstånd, medborgarskap och språk ökade under 2020. Kontakter gällande diskriminering på grund av sexuell läggning har på årsnivå varit få, men även deras antal har ökat på senare år. Privata tjänster, arbetsliv och utbildning var de vanligaste livsområdena för kontakter till diskrimineringsombudsmannen. De vanligaste motparterna i diskrimineringskontakter var privata tjänsteleverantörer, kommuner och andra leverantörer av offentliga tjänster. 
Strax under en tiondel, cirka nio procent av kontakterna gällde coronapandemin på ett eller annat sätt. Kontakter kom från alla livsområden under hela året. Största delen av kontakterna gällde social- och hälsovårdstjänster samt utbildning. Allmänt taget gällde kontakterna begränsningar av människors grundläggande och mänskliga rättigheter på grund av pandemin, till exempel inskränkningar eller förhindrande av privat- och familjeliv, rätten till utkomst och hälsa samt rätten till utbildning. 
Kommunernas lösningar påverkar likabehandling 
Diskrimineringsombudsmannen vill så här inför kommunalvalet fästa uppmärksamhet vid det faktum att det arbete och de lösningar som görs i kommunerna har en direkt inverkan på likabehandling i människornas vardag. Kommunerna har en central ställning i att främja likabehandling och förebygga diskriminering.
Kommunen har redan under flera år varit den näst vanligaste motparten i diskrimineringskontakter som ombudsmannen fått. Av ombudsmannens statistik framgår att de vanligaste diskrimineringsgrunderna i kontakter som gällde kommuner var funktionsnedsättning, ursprung och hälsotillstånd. Social- och hälsovårdstjänster samt utbildning och undervisning var de största sektorerna i kontakter som gällde kommuner.  När det gäller kommuner kontaktades ombudsmannen också i fråga om boende och arbetsliv. 
Ombudsmannen kontaktades i fråga om diskriminering på grund av funktionsnedsättning till exempel i situationer gällande otillräckligt anordnande av stöd samt vägran till rimliga anpassningar.
Myndigheterna är skyldiga att i all sin verksamhet på ett målinriktat och systematiskt sätt främja att likabehandling förverkligas. Diskrimineringsombudsmannen betonar att det förutsätts god koordinering över sektorsgränserna i kommunen och samordning av helheter för att likabehandlingen ska förverkligas. 
Likabehandling hör till alla sektorer
Av de kontakter som ombudsmannen fått framgår att kundens situation kan kräva ett mångprofessionellt, sektorsövergripande tillvägagångssätt. När tjänster planeras och byggs upp ska myndigheten bedöma vilka likabehandlingskonsekvenser verksamheten har för att likabehandling av olika människogrupper ska förverkligas 
–När det gäller kommuner betonas ofta social- och hälsovårdstjänster i likabehandlingsfrågor, men likabehandling hör till alla sektorers arbete i kommunerna. Hur kommunerna förhåller sig till likabehandlingsfrågor, som tillgänglighet, har en direkt inverkan på människornas vardag. 
Likabehandlingsplanen som gäller kommunens myndighetsverksamhet är ett viktigt verktyg för att säkerställa att alla kommuninvånares rätt till tjänster och delaktighet, konstaterar diskrimineringsombudsman Kristina Stenman.
Bildtext: DIREKT PÅVERKAN I VARDAGEN. Inför kommunalvalet vill ombudsmannen Kristina Stenman fästa uppmärksamhet vid det faktum att det arbete och de lösningar som görs i kommunerna har en direkt inverkan på likabehandling i människornas vardag.
Syntolkning: Kristina Stenman i helfigur på bilden. Hon är klädd i en kraftigt mönstrad klänning med röda och blå blommor. Hon ler och tittar rakt in i kameran. Bakom henne är en röd vägg. 
 ———
Kolumn: Breddat utbud av tidskrifter i punktskrift
Jag är uppvuxen innan datorer var något som var och en hade tillgång till. Penna och papper, senare skrivmaskin, var hjälpmedlen för att producera texter och texter läste man i böcker.  Ingen lyssnade på böcker i hörlurar.
Jag intresserade mig tidigt för punktskrift även om jag fortfarande själv läser svartskrift. Jag tänkte att en synsvag eller blind person kan jämföras med en analfabet ifall man inte kan punktskrift. Att skriva och läsa på egen hand och på egna villkor är fundamental för oss människor. Läs- och skrivkonsten är det som för vår kultur vidare.
I Svenskfinland finns nu en tidskrift som kommer även i punktskrift, Horisont. Den utkommer samtidigt som den I svartskrift. Fler tidskrifter är förhoppningsvis på kommande.
Jag kontaktade Horisonts redaktion för ett år sedan och intresset var minst sagt stort. En krydda är att Horisont valdes till årets kulturtidskrift 2020. Samarbetet utvecklas då erfarenheter fås. Bilder och illustrationer och syntolkningen av dem är en sak som bör begrundas noggrant. De är ibland ett viktigt komplement till texterna.
Jag har kontaktat ett halvt dussin andra redaktioner också och jobbet med deras tidskrifter fortsätter. Ett problem är bland annat det format som materialet skickas till oss inte alltid kan printas direkt utan kräver en stor arbetsinsats rent tekniskt.
Tanken bakom att få olika tidskrifter I punktskrift är att man på ett enkelt sätt kan spara dem i sin hylla och återkomma då man själv vill. Tidskrifternas texter ger förhoppningsvis läsarna idéer att söka fram mera information kring intressanta saker. Nyfikenhet är en god källa till ökad insikt och kunskap.
De tidskrifter som förhoppningsvis kan utges inom nära framtid ska ha ett tidlöst innehåll, det kan handla om kultur, natur, ekonomi också så vidare, allt sett ur en bred och fördomsfri synvinkel. Tips på dylika mottas med stor tacksamhet.
Till sist här ett citat av Håkan Thomsson, ordförande för SRF, Synskadeförbundet i Sverige. 
"Det finns en myt om att punktskriften inte längre behövs nu när det finns ljudböcker och talsyntes som omvandlar text till tal. Men även blinda behöver ett läs- och skriftspråk. Du tappar stavning och meningsbyggnad om du inte får läsa och skriva. Det är helt grundläggande för en rimlig språkutveckling. Det skulle vara som att rycka bort den tryckta texten för seende."
 ———
FSS kretsverksamhet har över 50 år i bagaget 
Text: Gunilla Löfman
Redan år 1949 diskuterade man på Samfundet Finlands svenska blindas medlemsmöte om hur man skulle få bättre kontakt med svenskspråkiga blinda runtom i landet. Men det skulle gå till 1970-talet innan kretsverksamheten startades. 
Det var den 27 maj 1946 som Samfundet Finlands svenska blinda grundades. Verksamheten omfattade hela Svenskfinland. Ändå ordnades största delen av verksamheten i Helsingfors. Föreningen hade inte pengar att bekosta medlemmarnas resor vilket betydde att den som ville delta var tvungen att själv stå för sina resekostnader. Informationen till medlemmarna skötte man genom meddelanden i Tidning för Finlands Blinda, den enda tidningen i punktskrift på svenska.
Rabatt på tågbiljetter
När man diskuterade om hur man skulle nå svenskspråkiga blinda runtom i landet kom man fram till att en lista över dem borde göras upp. För att lyckas med det borde ett upprop ingå i alla svenska dagstidningar. Man kom också fram till att Samfundet skulle anhålla om rabatt på tågen. Anhållan beviljades och de blinda personer som reste till Samfundets möten fick femtio procents rabatt på tågbiljetten. 
Planering
År 1972 ändrades Samfundets namn till Finlands Svenska Synskadade. Än handlade det om den landsomfattande föreningen. Nu var det dags att starta upp regional verksamhet. Man kände till att länsföreningarna inom De blindas förbund i Sverige hade startat upp kretsverksamhet. 
Målsättningen var att synskadade skulle få mera kontakt med varandra och att man tillsammans skulle påverka myndigheterna i hembygden för att få bättre funktionsmöjligheter. Tanken var även att skapa kontakt med biblioteken för att göra dem uppmärksamma på hur viktigt det är också för synskadade att känna till det som sker i samhället.
Aili Alexandersson, som arbetade som lärare vid en skola för blinda i Oslo och som under fem år hade varit landets första svenskspråkiga blindkurator tillfrågades om hon ville ta hand om uppdraget att strata upp kretsarna. Aili tog ett års tjänstledighet för att dra i gång verksamheten. 
I FSS historik berättar Aili att för att få reda på hur många svenskspråkiga synskadade som fanns och var de fanns sändes frågeformulär till kommunerna och diakonissorna. Efter det reste hon runt i Svenskfinland och ordnade träffar på olika orter. 
Kretsarna grundas
Starten skedde i Mariehamn. Till det första mötet som hölls på en bar i Mariehamn kom 7 äldre personer. På mötet fick de information om vad som var på gång inom FSS och intresset för att bida en krets var väckt.
Nästa plats Aili Alexandersson besökte var Vasa. Där var det inte heller så många på den första träffen men de var pigga på att bilda en krets. En krets bildades också i 
Sydösterbotten, men den uppgick ganska snart i kretsen i Vasa. I Jakobstad var det däremot ganska många med redan från början. Aili konstaterar att där var det mesta positivt och att desto mera norrut man kom desto aktivare var folket. Tre kretsar bildades i Nyland, en i västra, en i östra och en i mellersta Nyland. 
I Åbo mötte fem män upp till träffen. Men där var tongångarna negativa. Herrarna tyckte att nej, det blir nog ingenting, alla är så gamla här, det går inte. Efter träffen tänkte Aili att det kanske kunde gå bra med en herrklubb för de fem karlarna. På en krets trodde hon inte. Men inspirationen vaknade och herrarna blev mycket aktiva i kretsen. En av dem var Bror-Gustav Brander som 13 år senare blev ordförande för FSS.
Verksamheten
Kretsarnas verksamhet styrdes till stor del från Helsingfors. Egna kretskommittéer som skötte verksamheten och ekonomin valdes. Men ekonomiplanerna måste godkännas av FSS:s medlemsmöten.
I Ålands synskadades 30-års historik berättas att verksamheten började ta form och att den nådde ut till allt flera och man tog itu med att synliggöra synskadade i samhället. År 1976 gick den första studieresan till Vasa. Man kom i gång med rottingarbete, korgflätning och punktskriftsverksamhet. Också i alla andra kretsar tog verksamheten fart på liknande sätt.  
I flera kretsar önskade man småningom få större frihet att besluta om den egna verksamheten. På FSS höstmötet år 1988 beslutade man ändra föreningen FSS till Förbundet FSS och efter det ombildades de sju kretsarna till självständiga registrerade föreningar. 
Bildtext: RESA TILL KROATIEN 2018. Kretsarna, som i dag kallas distriktsföreningar, har mångsidig verksamhet. Bland annat hör gemensamma resor till föreningarnas verksamhet. På bilden besöker medlemmar i föreningarna i Österbotten nationalparken Plitvice i Kroatien.
Syntolkning: Gruppbild från resan till Kroatien. Bakom gruppen på cirka 25 personer syns en hög bergsvägg och vattenfall. 
———
Aili Alexanderssons livsverk inom FSS
Text: Gunilla Löfman
I fjol fyllde Aili Alexandersson 95 år. Hon är sedan länge medlem i Ålands Synskadade och föreningen firade henne i samband med sitt höstmöte på föreningens verksamhetscenter Ankaret. 
Aili Alexandersson är hemma från Iniö i den åboländska skärgården. Hon studerade vid lärarseminariet i Ekenäs. Utbildningen var femårig. Under det tredje året lossnade näthinnan i det ena ögat och det ledde till att hon nästan helt förlorade synen på det ögat. Hon klarade ändå av sina studier. 
Två månader efter att hon inlett sitt arbete som lärare på Föglö på Åland lossnade näthinnan på det andra ögat. På den tiden var det svårt att åtgärda näthinneavlossning och det är med svaga synrester Aili har levt sitt liv. På 1990-talet kunde hon avgöra om taklampan var tänd eller släckt, men ganska snart försvann också den förmågan.
Ledare på förbundets träffar
Aili kom tidigt med i verksamheten inom Samfundet Finlands svenska blinda bland annat som ledamot i styrelsen och som dragare för olika aktiviteter. 
Samfundet ordnade tisdagsträffar en gång i månaden och onsdagsträffar för ungdomar. Aili var dragare för de uppskattade lördagsträffarna med andligt program. Hon hade förmåga att själv skapa stämning och dessutom inbjöd hon intressanta gäster till träffarna. 
Vid Svenska församlingsförbundet inrättades år 1958 en tjänst som blindkurator på deltid med hela Svenskfinland som arbetsfält. Aili fick jobbet och genom sitt välkomnande sätt blev hon känd bland många synskadade. 
År 1959 tog Aili initiativet till startandet av syntjänsten i Helsingfors. I tidningspressen informerade hon om synskadades behov av ledsagning och läshjälp och över femtio personer anmälde sitt intresse. Också synskadade som kom till huvudstaden från andra orter kunde få hjälp av de frivilliga inom syntjänsten. 
Jobbade i Norge
Hösten 1963 fick Aili tjänst som lärare i Brändö på Åland. Småningom bar det i väg till Norge där Aili blev lärare vid Huseby Offentlige Skole for Blinde i Oslo. 
När hon i början av 1970-talet tillfrågades av FSS om hon ville vara den som startade upp kretsverksamheten inom FSS tog hon ett års tjänstledighet. Efter ledigheten återvände Aili till Huseby blindskola och blev kvar där till sin pensionering. Till Åland flyttade hon på 1990 talet. 
Efter det har hon hunnit vara styrelsemedlem i Ålands synskadade, fungera som punktskriftslärare, driva en bokcirkel i föreningen och vara en av eldsjälarna gällande nysatsningen på syntjänstverksamheten våren 2002. 
Tack Aili! Fortsättningsvis visar du oss andra hur stor skillnad det kan vara på sättet man förvaltar sitt pund här i livet och med vilken inställning man gör det.
Text: Gunilla Löfman 
Foto: Arkiv/Ålands svenska synskadade
Källor till artiklarna på sidan 11 och 14: FSS:s 50-års historik, Ålands Synskadades 30- och 40-års historiker, Intervju med Aili 2011 – Börje Troberg, Boken Mer än att se.
Bildtext: 95 ÅR. En titt i bildarkivet bjuder bland annat på Aili Alexanderssons 95 års firande på Ankaret i Åland. På det äldre bilderna är Aili Alexandersson tillsammans med Kristoffer Blomster och Gun-Maj Selander. Vid det dukade bordet sitter hon med Marianne och Bert Johansson, Sven Friberg och Rolf Söderlund.
Syntolkning:  Kollage av tre bilder. Aili Alexandersson sitter och håller en blombukett i handen. På bild två tar Aili avsked av Kristoffer Blomster och Gun-maj Selander i en tambur. På bild tre sitter flera personer kring ett dukat bord med vit bordduk. 
———
Af velocipedåkning blifver man vacker och berest
-mitt liv som ledsagare och pilot 
Text: Christina Lång
Min första kontakt med en tandemcykel var skrämmande. Tillsammans med en äldre synskadad man från Österbotten gjorde jag min första vinglande tur på grusvägarna i mellersta Finland. Det var sommaren 1976 och jag var gravid med mitt tredje barn. Om han blev cykelfrälst vet jag inte, men han fortsatte sjunga för mej varje gång han kom på möten till Helsingfors, oftast blev det Oh, oh Kristina från Vilhelmina....
En ny värld hade öppnat sig när jag ett knappt år tidigare hade börjat  arbeta på Synskadades förbund. En av de första intressanta uppgifterna var att göra taltidning. Studion var mörk och ljudteknikern ville veta hur jag ser ut. Snabbt insåg jag att när man inte ser använder man andra sinnen.  
Redan före första sommarlägret hade jag fått många aha-upplevelser som jag hade stor nytta av. På min första promenad med ordföranden lärde han mig hur man känner igen en portgång tack vare luftdraget. Han är en klok man som på ett föredömligt sätt talade om hur man bemöter dem som inte ser, till exempel talar om vem man är och gärna börjar med att säga Hej Kalle så att han vet att man talar till honom. En gång skulle vi åka nattåg till Vasa. Vi var två seende anställda och två blinda män. Jag hade skaffat biljetterna, en gruppbiljett. När vi installerat oss i var sin kupé hörde jag en mörk röst: Biljetter? Nej, vi har inga biljetter, de är hos ledsagarna. De borde självklart ha fått egna biljetter. I butiker är det bra att hålla sig i bakgrunden och låta den synskadade tala för sig själv. Vid matbordet talar jag om hur maten ligger på tallriken utgående från en rund klocka. Jag kom också till att det bästa sättet att låta en synskadad person veta hur jag ser ut är att ge dem en kram. Att kramas är dessutom mycket hälsosamt.
Här på första lägret imponerades jag av ljudteknikerns sätt att plocka blåbär i liggande ställning. Hur han fick tag i bären med sina slarviga händer är för mig en gåta. Han är inte den enda som hittat minor efter kriget och i leken med dem förlorat flera fingrar och sin syn. Och genom åren har jag fått ta del av otaliga levnadsöden. De flesta har misströstat när de fått diagnos, men med tiden accepterat situationen och bevisat hur vi människor kan anpassa oss till förändringar.
Många har blivit mina goda vänner. En av mina bästa väninnor är Gun-Maj. Hon   blev synskadad redan i tonåren. Vår vänskap tog många steg framåt när tandemcykeln drabbade oss. Det hände på ett rekreationsläger i hennes hemtrakter på Kimitoön. När vi närmade oss Dalsbruk talade hon om vilka hus vi skulle kolla in. Mest fascinerades jag av hennes förmåga att känna doften av blommor och buskar långt före jag såg dem.
Vi beslöt att delta i förbundets kommande cykelturer. Det var en fröjd att träna med henne. Hennes glada skratt och humor har räddat många knepiga situationer. Den första gången vi åkte från Helsingfors centrum över Brändö bro, utbrast hon Nu skulle min svärmor se mej och jag förstod att hon gjorde något som kunde imponera på den gamla damen. Vi deltog också i ett par cykelevenemang och på ett ställe i Sibbo åkte ett gäng unga män förbi oss och ropade vi såg nog nån anan tandem, men he va någo blinda. Det var sådana kommentarer hon tog med ro och vi skrattade gott. Man observerar inte genast hennes synskada och hon har ännu ledsyn och klarar sig ganska bra i kända trakter och i goda ljusförhållanden. 
Vårt första veckolånga cykelläger var på Åland. Redan första dagen körde ett par i diket och det roade oss. Vi var inte lika glada när vi själva kolliderade med ett annat ekipage. Det hände på en kyrkogård och ljudet lockade ut prästen, som inte kunde hjälpa oss. Cykelns framhjul liknade en åtta och måste bytas ut. Vi fick en ledig dag och passade på att besöka Aili, som betytt mycket för förbundets verksamhet. Hon berättade engagerat om sitt liv som blind lärare i en skola i Oslo. 
Aldrig hade jag trott att det åländska landskapet är så kuperat. Bara i Norge har vi råkat ut för häftigare backar. De långa dagsetapperna på 80-90 km i åländsk blåst kändes i hela kroppen trots att vi tränat ivrigt. Vi var det enda helkvinnliga ekipaget och jag var som pilot ännu ovan och vi kom alltid sist till vårt övernattningsställe. Vi hade ändå fått blodad tand och talade om att man borde få hålla pauser och också stanna vid sevärdheter. Väl hemma igen fick jag min inflammation i akillessenan behandlad. 
På följande läger i östra Finland delades vi in i två grupper: en för dem som bara ville trampa så snabbt de orkade och så en för oss som ville hålla pauser på vackra platser och beundra olika kulturminnen. Vi hann också sitta ner och prata med varandra utan blodsmak i munnen. En sådan gång minns jag speciellt bra. Vi besökte världens största träkyrka i Kerimäki och Gun-Maj och jag satt i solen på trappan och tog igen oss. Då berättade hon om sitt liv med sin man, som också varit synskadad och blivit lämnad av sin första fru medan han ännu var på sjukhuset. Och hur ensam hon kände sig när han efter en svår sjukdom gått bort. Hon levde nu med sin enda dotter som var mitt i de känsliga tonåren. Hon talade också om hur svårt det hade varit att göra abort i sin andra graviditet. Det hade läkaren på det strängaste rekommenderat. Kanske vardagen skulle ha varit lättare med två barn? Det vet ingen i nuläget, men jag kände mig privilegierad som har tre döttrar. När jag väntade vårt tredje barn hade jag funderat på fosterdiagnostik för att vår mellandotter har en funktionsnedsättning och aldrig blir riktigt vuxen. 
Gun-Maj hade lämnat sitt jobb på Telefonföreningen. Synskadades förbund kunde anställa henne och från den dagen hon började på kansliet höjdes atmosfären där flera grader. Alla som ringde fick höra ett glatt hallå och hon lyssnade och gav goda råd i många frågor. Hon är duktig på punktskrift och började undervisa andra.
 Vår gemensamma tid i förbundets tjänst blev rätt kort eftersom jag av familjeskäl valde att stanna hemma ett år när vår handikappade flicka mot alla odds lyckades få en plats i en hjälpskola i Sibbo. Vi behöll kontakten och jag ställde upp som frivillig på resor och läger.
Af velocipedåkning blifver man vacker och berest står det på ett kort jag har fått. Hur vacker jag blivit kan jag inte själv bedöma, men jag har fått en inre tillfredsställelse samtidigt som jag kunnat besöka platser jag knappast annars skulle ha kommit till.  Stämningen har alltid varit hög och man tar hand om varandra på ett föredömligt sätt, också när någon kört omkull och varit i behov av omplåstring. Och fast gröten kokat i botten någon enstaka morgon har ingen klagat ljudligt. På de flesta resor har jag känt mig vara en riktig livsnjutare. Speciellt soliga Gotland bjöd på värme där det var lätt att känna sig nöjd med livet. Deltagarna, som kom både från de svenska och finska förbunden, var humoristiska och skrattet låg alltid nära. Våra hyrda tandemcyklar döpte vi genast till hoj-hojar. Där var vi inte de enda som trampade två på en cykel, vilket var fallet i Östra Finland där vi var en ovanlig syn mellan långtradarna, ofta fullastade med stockar och som skapade ett långt luftdrag som inte alltid var lätt att behärska utan att tappa balansen.
För att höja gemenskapen skaffade vi oss alla vita kepsar genast i Visby. Vid första regnet blev de skrynkliga och hårda och fick sen heta gotlandsskorpan. För det mesta hade vi medvind och strålande sol. Bara en gång överraskades vi av åska. Dagen hade börjat i varmt och vackert väder och vi njöt i fulla drag av den svaga vinden när vi trampade i lugn takt nära det glittrande havet.  Av någon oförståelig anledning valde Gun-Maj och jag att avvika från de andras rutt efter en skön paus. När åskregnet bröt ut, tog vi skydd i en lada. Där stod vi och huttrade i bikini med ett litet linne över när gårdsägaren kom ut och hälsade. Han förstod vårt dilemma och lät oss frysa i fred. Våra kläder fanns i följebilen som åkt med de andra. Vi återupptog cyklingen och kom lyckligt fram till Hemse. Där fick vi beskedet att det finns bara ett värdshus och snabbt tog vi oss dit. Aldrig har en varm dusch och en inbjudande säng smakat så bra. Jag tror att det är händelser av det här slaget som sammansvetsat oss. Av Gun-Maj har jag lärt mig mycket livsvisdom och att ta små motgångar med en gnutta flax och tänka shit happens.
Utan de här cykelfärderna och andra resor med mina synskadade vänner skulle jag inte heller ha fått möta alla de härliga människor jag lärt känna i olika länder.
I Estland har vi cyklat två gånger, den första gjorde vi under den ryska regimen. Det var den gången vi var väl bevakade av flera myndighetspersoner och vi inte kunde avvika ens för en stund från sällskapet. I Vörumaa bodde vi på en sovhos där hetekkasängen var så sliten att vi valde att lyfta de knöliga madrasserna på golvet. Där blev vi inbjudna till en ingermanländska som tog emot oss med champagne och fylld kaka. Hon var så glad för att en stund få tala finska att hon gav gåvor till oss tre gäster. Hemmet var litet och saknade bekvämligheter. Visst, det fanns ett litet avskärmat hörn i tamburen med ett hål i golvet. Sådana fanns det också på vägen söderut från Tallinn. Vi sparade våra behov tills vi var tillbaka i huset där vi bodde. Där fanns det rinnande vatten och en stor bastu med en eldstad som kändes enorm. Den värmde bra och man blev som en ny människa med mjukare muskler i den. Efter den resan var jag glad över att mina estniska förfäder bosatt sig i Finland och jag fått växa upp i ett fritt land. 
Många år senare gjorde vi en ny cykelresa i ”svenskbygderna” på kusten i Estland och fick uppleva ett självständigt land i utveckling och bättre förhållanden. Vi gjorde ett besök hos Birgit i Spithamn. Hon berättade hur hennes familj flytt med roddbåt till Finland. Hon har sedermera verkat som folkbildare på Gotland och strålade av lycka över att ha fått komma tillbaka och kunna bygga sig ett eget hus vid havet, en trivsam röd stuga med vita knutar.  
Paris är ändå kanske den mest betydelsefulla orten vi besökt tillsammans. Det pirrade lite i magen när vi letade oss fram till Braille muséet utanför staden, vi åkte tåg, buss och promenerade en lång sträcka för att komma till huset där punktskriftens fader bott och verkat.
Mycket har hänt på våra resor, händelser där jag som seende borde ha tänkt efter lite mera före vi begett oss ut på äventyr. Ett sådant är när vi var på kulturresa i Jurabergen. Vår värd hade visat en genväg genom hagarna för att göra vägen till butiken kortare. Vi hittade bra till butiken. Medan vi var inne och handlade hade mörkret fallit och på hemvägen befann vi oss plötsligt i en kohage. I mörkret var det inte helt lätt att orientera sig, så jag föreslog att vi skulle gå mot landsvägen därifrån det hördes ljud av trafiken och där det fanns vägbelysning. För att komma dit måste vi krypa under taggtråd flera gånger. Slutligen hittade vi hem och jag skämdes. Gun-Maj tog det med ro. Hon sade bara att nu måste hon slänga sina skor för de luktade dynga. Om jag minns rätt skrubbade vi båda skorna och tog dem med hem.  Nu efteråt har vi skrattat gott. Och hon har följt med på andra resor jag föreslagit. 
En höst skulle jag vara tjänstledig för att gå på en kurs. På arbetsplatsen skedde förändringar och min ledighet drogs in. Min vana trogen, när jag hade behov av att tänka, tog jag en promenad runt kvarteret. Den här gången gick jag lite längre. Jag gick upp till Synskadades förbund och frågade om Gun-Maj ville följa med på en resa. Det ville hon och vi hade en trevlig vecka, trots att vädret inte visade sig från sin bästa sida, inte ens på Gran Canaria.
Den senaste tiden har det inte blivit långa resor, men vi träffas ofta och jag kan alltid slå en signal och prata bort en stund. Också när vardagen inte alltid visar sig från sin bästa sida, lyssnar hon aktivt och jag glömmer mina motigheter. Jag som är dagsgammal med Tarja Halonen, önskar att jag om tio år skulle ha samma livsglädje som hon nu som åttioåring ännu har kvar.
———
Fråga oss 
———
Är det något du funderar på kring livet med synnedsättning? Fråga våra sakkunniga på FSS! Skicka in din fråga till Synvinkel så reder vi ut frågan och delar samtidigt med oss av svaret i tidningen så att andra också kan dra nytta av informationen.
FRÅGA: På vilka sätt kan jag lyssna på taltidning?
Med hjälp av en Daisyspelare eller telefon/läsplatta som kopplas till ett distributionssystem för taltidningar via internet. Med sin regionala FSS rehabiliteringsrådgivare kollar man upp gällande rättigheten till detta. För att lyssna på en dagstidning krävs en internetanslutning. Man kan skaffa en sådan själv, men medlemmar i synskadeföreningar eller personer vars synskada är lika med eller högre än 50 procent har rätt till en gratis anslutning (inklusive modem) som kallas för Lyssnarlinjen. Hjälp med installationen får man av Taltidningsstödpersonen på orten.
Följande typer av Daisy-spelare som fungerar över internet kan lånas via Näkövammaisten liitto (NKL): bordsmodell (grund), bordsmodell (avancerad) och bärbar. Med en sådan Daisyspelare går det att lyssna på både taltidningar och talböcker.
Det finns också andra möjligheter till att lyssna via nyare teknik. Till exempel via Easy Reader- eller Pratsam applikationen som kan beställas till smarttelefon (iPhone/Android), iPad eller till en annan modells läsplatta.
Knappen är en taltidningsspelare som erbjuds av Finlands Svenska Taltidningsförening (FSTF). Via den kan man lyssna på en till två taltidningar men inte talböcker.
FRÅGA: Vilka dagstidningar kan jag få till en ljudspelare?
Hufvudstadsbladet, Syd-österbotten, Vasabladet, Västra Nyland, Åbo underrättelser, Österbottens Tidning, Östnyland. På Åland erbjuds: Ålandstidningen och Nya Åland Övrigt: Kyrkpressen, Funk, Bulletinen.
FSS publikationer: Synvinkel och medlemsbandet 
Övriga inlästa tidningar: God Tid, Vi hörs, Helsinki-tidningen. 
Celias bokklubbar liksom finskspråkiga talpublikationer som ges ut av NKL 

FRÅGA: Hur länge finns det ännu Medlemsbandet via cd-skiva?
Den förändringen påverkas av Coronasituationen, det vill säga hur länge det tar att byta ut cd-daisyspelare till onlinespelare.  Därefter kommer det gamla systemet med cd-skivor stegvis att avslutas gällande FSS publikationer: dvs medlemstidningen Synvinkel och Medlemsbandet som just nu distribueras via cd-skivor. Redan nu sen en tid bakåt beviljar Näkövammaisten liitto (NKL) till utlåning i första hand Daisyspelare utan cd-station som fungerar genom att tidningarna laddas upp till spelaren och kan lyssnas på utan cd-station i ljudspelaren.
FRÅGA: Vem kan man vända sig till i olika problem?
För beställningsönskemål av ljudspelare, taltidning/talböcker/hjälp med registrering till Celia:
Kontakta din rehabiliteringsrådgivare i eget distrikt;
Norra Österbotten: Peter Koskinen, 050-471 2763
Södra Österbotten: Ulla-Britt Ingman, 050-561 2950
Åboland och Åland: Stina Nygård, 050-595 4377
Västnyland: Tina Hultgren, 
050-561 2951
Mellersta Nyland och Östnyland: Ann-Catrin Tylli, 040-511 3345
Taltidnings stödpersoner för de olika distrikten:
Jakobstad-Karlebyregionen: Mats Löf
Vasaregionen: Siv-Britt Häggman
Närpesregionen: Tommy Nickull
Åboland: Lucas Silfverberg
Västnyland: Rune Nyberg
Huvudstadsregionen: Alfred Granqvist
Östnyland: Rolf Gustafsson
Åland: Ålands Synskadade
Talpublikations- och systemansvarig vid FSS:
Niklas Finnäs, 050-460 0409
Har du någon fråga du vill få svar på? Frågor kan skickas till chefredaktör Henrika Jakobsson, henrika.jakobsson@fss.fi eller tel.  044 712 3017.

———
Vandring är en upplevelse för alla sinnen 
———
Skulle du vandra 82 kilometer på sju dagar under din semester? Sova i tält och koka mat på trangia? Det kan låta som en utmaning för vem som helst, Outi Keskinen gjorde det dessutom utan att kunna se var hon satte ner foten. Med på resan hade hon en erfaren vildmarksguide och på tumanhand klarade de vandringen galant.
Coronapandemin har fått det finska folket att röra sig utomhus i högre grad än tidigare. Nationalparkerna har fått ett uppsving i besökarantal och allt fler har tagit sig ut i naturen för att uppleva något nytt. Det var också jakten på nya upplevelser som lockade Outi Keskinen ut i vandringsleden. 
Att bege sig ut på en veckas vandring kan vara utmanande för vilken ovan vandrade som helst. Att dessutom vandra i naturen utan att använda synsinnet ger upplevelsen en extra dimension. Synskadade Outi Keskinen från Helsingfors tänkte att synnedsättningen, som gör att hon är så gott som blind, inte ska hindra henne från att gå den populära rutten Björnrundan (Karhunkierros) i Kuusamo. 
Från början var tanken att bege sig ut på vandringen med ett större grupp, men pandemin gjorde att planerna måste ändras. I stället var det bara Outi Keskinen och guiden Heidi Savolainen som tog sig an utmaningen. Savolainen är utbildad friluftsguide och har diger erfarenhet av friluftsliv. 
Keskinen förberedde sig för vandringen genom att gå mycket i sina hemtrakter i Helsingfors. 
– Det går bra att öva upp konditionen inför längre vandringar genom att gå omkring i den egna närmiljön.  Jag gick längre och längre promenader och fick bättre kondition, berättar hon.
Keskinen deltog också i vandringsläger för synskadade och tränade inför vandringen genom att bära på tyngder under promenaderna i hemtrakten. 
För att träna inför att vandra i terräng tipsar hon bland annat om Noux nationalpark och Sibbo storskog. 
– Vi var ett gäng synskadade som gick lilla Björnrundan ett år tidigare, och efter att vi klarade det beslöt vi oss för att gå den stora Björnrundan. Vår friluftsguide Heidi Savolainen var först lite skeptiskt men sedan gav hon med sig och sa att vi kör, berättar hon.
Keskinen var till en början besviken på att den planerade Björnrundan inte verkade bli verklighet till följd av begränsningarna i samband med pandemin, men duon beslöt snabbt att de antar utmaningen på tumanhand. 
Vandringen på 82 kilometer tog allt som allt en vecka. Duon begav sig i väg och vandrade efter varandra. Keskinen gick bakom Savolainen och höll med ena handen i hennes rinka. På det här sättet följde hon Savolainens takt och rörelser, samtidigt som Savolainen muntligt kunde beskriva terrängen och miljön som de rörde sig i. 
– I det stora hela gick vandringen riktigt bra. Mot slutet av vandringen blev terrängen mer utmanande och det var frågan om många branta upp- och nerförsbackar. 
Som längst vandrade duon 16 kilometer per dag, som minst bara några kilometer. 
– Vi hade relativt tur med vädret, det var bara någon enstaka dag som det regnade. Då blev underlaget så halt att det var svårt för mig att röra mig. 
Den dagen fick det bli paus med vandrandet. Nätterna tillbringade Keskinen och Savolainen i tält och maten tillredde de utomhus. 
– Vi åt väldigt mycket nudlar eftersom det är lätt att bära med sig. Vatten kunde vi fylla på längs med vägen, så det behöver man inte bära med sig från början, berättar Keskinen. 
Nätterna beskriver Keskinen som lugna och fridfulla, kroppen är trött efter många kilometer till fots dagtid. 
– Det är en helt annan luft och ett helt annat lugn ute i naturen. Inget damm och buller som jag är van vid i Helsingfors. 
Trots att Keskinen inte kan använda synsinnet till att njuta av landskapen som öppnar upp sig i nationalparken upplever hon att vandringen var en enastående upplevelse. 
– Dels ville jag gå rutten för att kunna säga att jag har gjort det, dels för upplevelsens skull, förklarar hon. 
I nationalparken lade hon märke till ljud, dofter och den kompakta tystnaden. Det var rätt många andra ute och vandrade men Keskinen upplevde inte att det var någon större rusning på lederna. Ibland träffade duon andra vandrare eller lade märke till andra tält i närheten, men det fanns gott om plats. 
De två kvinnornas äventyr fick sommaren 2020 mycket uppmärksamhet i sociala medier och många imponerades av modet att ge sig av på en sådan vandring som blind.  Outi Keskinen skryter inte märkbart med sin prestation men säger att hon gärna skulle göra något liknande igen. 
– Vi får se hur sommaren blir med tanke på pandemin, kanske det blir aktuellt med någon sorts vandring igen, funderar hon. 
Fakta om Karhunkierros
Björnrundan, på finska Karhunkierros, är en av Finlands mest populära vandringsrutter
Ligger i Oulanka nationalpark i Kuusamo, Salla
Areal: 270 kvadratkilometer
Grundades: År 1956
Besökarantal per år: 189 300 (2019) 
Det finns olika längder på rutterna i nationalparken, Björnrundan på 82 kilometer kan också delas upp i etapper
I nationalparken finn också tillgängliga rutter och toaletter
Lederna är anpassade enligt svårighetsgrad, vissa rutter passar för alla besökare och tar bara några timmar
Bildtext: TILLSAMMANS PÅ VANDRING. Mot slutet av vandringen var Outi Keskinen och Heidi Savolainen stolta och glada över att de klarat vandringen.
Syntolkning: Outi och Heidi står och håller varandra om axlarna och håller varsin hand upp mot himlen. De är klädda i rinkor och vandringskläder. De står högt uppe på ett berg och i bakgrunden breder sig ett skogslandskap ut sig, 
Bildtext: VILOPAUS MED UTSIKT. På toppen av Valtavaara är vyerna hisnande.  
Syntolkning: Duon har tagit av sig rinkorna och sitter med ryggarna mot kameran uppe på ett berg och tittar på den vidsträckta utsikten. 
Bildtext: HALVVÄGS. Outi Keskinen har precis vandrat halva vägen, bakom sig har hon cirka 42 kilometer.
Syntolkning: Outi Keskinen står vid en skylt som visar hur många kilometer det är kvar. Hon visar tummen upp. Hon bär rinka och keps. 

———
Aktuellt
———
Tävla och skicka in slogan!
För att uppmärksamma FSS 75 år som svenskspråkiga synskadades förbund i Finland utlyser vi en slogantävling.  Sloganen eller mottot ska pryda FSS webbplats, dokumentbotten, personalens signaturer och visitkort. Den ska vara en bestående och beskrivande del av vem vi är och vad vi står för.
Ett motto ska vara kort och slagkraftig. Sloganen kommer att väljas av en jury som består av personer med synnedsättning och utomstående kommunikationsproffs. Vinnande bidraget väljs och offentliggörs senare under hösten 2021.
Vi vill höra just dina idéer för sloganen! Skicka in ett eller flera förslag till info@fss.fi senast 31.8.2021.
———
Kom med på skrivverkstad
Låt fantasin och berättarglädjen flöda!  Upptäck nya möjligheter till uttryck och låt dig inspireras av spännande teman, musik och intressanta deltagare i en kreativ verkstad. Lärare är författaren Sabira Ståhlberg, Du kan skriva på punktskriftsmaskin, dator eller för hand. Verkstaden är anpassad för personer med synnedsättning.
Anmäl dig till anmalan@fss.fi eller Camilla Blomstedt tfn 044 712 3013. 
Längd: 60 minuter
Plats:  Google Meet-möte
Tidpunkt:  18.5 kl. 16.
———
FSS deltar i SAMS valkampanj
FSS medverkar i SAMS kampanj #EnKommunFörAlla.
Vi efterlyser kommunala beslutsfattare som arbetar för en kommun för alla med fokus på tillgänglighet, delaktighet och individanpassat stöd. Vi vill öka kunskapen om funktionsnedsättningar och viktiga funktionshinderfrågor. Kampanjen uppmanar kandidater att förbinda sig till att jobba för alla kommuninvånare, också dem med funktionsnedsättning – och röstberättigade att rösta på kandidater som tar dessa frågor i beaktande.
Bekanta dig med kampanjen och kampanjvideon på adressen www.samsnet.fi/kommunalvalet.
———
Viktig info inför valet
Justitieministeriet producerar listor över kommunalvalskandidater i punktskrift i samarbete med Näkövammaisten liitto. Listan över kandidater i din kommun kan beställas i punktskrift genom att skicka e-post till airut@nkl.fi eller ringa tfn 050 596 5021.
Justitieministeriet har ett avgiftsfritt servicenummer till vilket kan man kan ringa för att ställa frågor som gäller val och omröstning; till exempel kontaktuppgifter till centrala valkommissioner eller förhandsröstningsplatser. Telefonnumret är 0800 9 4771 (på svenska). 
Valdagen vid kommunalvalet 2021 är den 13 juni 2021. Förhandsröstningen i Finland är 26.5-8.6. Heltäckande information om kommunalvalet finns på webbplatsen vaalit.fi. 
Den vars rörelse- eller funktionsförmåga är begränsad att han eller hon inte utan oskäliga svårigheter kan ta sig till ett röstningsställe kan rösta hemma. 
Anmäl önskan att rösta hemma till centralvalnämnden i hemkommunen. 
———
Så här röstar FSS medlemmar i valet
Inför kommunalvalet i juni gjorde Synvinkel en gallup bland FSS medelmmar för att ta redan på vilka värderingar och vilka faktorer som avgör vid val av kandidat. I gallupen fick man vara anonym om så önskades. 
"Jag röstar 90 procent partipolitiskt. Jag brukar alltid rösta på någon som jag känner personligen. 
Kristna värderingar är viktiga för mig. Oftast röstar jag på själva valdagen, bara om vi råkat vara på någon resa har vi förhandsröstat."
Seppo Sjö, Nykarleby
"Det är viktigt för mig att den jag röstar på driver frågor som gagnar funktionshindrade. Det brukar finnas kandidater som jobbar lite extra för de här frågorna. Jag röstar alltid på samma parti, men på olika personer inom partiet. 
Jag röstar absolut alltid på valdagen. Då har jag oftast en assistent med mig. Eftersom jag bor på en liten ort känner också valfunktionärerna till vem jag är och kan hjälpa mig att rösta. 
Jag tycker det skulle vara roligt att till exempel gå på kaffe med kandidaterna, då skulle man lära känna dem bättre och ha lättare att välja vem man skulle rösta på. 
Det är mitt tips för framtiden till kandidaterna, ett nytt sätt att föra kampanj på". 
Anna Siironen, Karis
"Funktionshinderfrågor är viktiga för mig i valet av kommunalvalskandidat, ja. Det är för mig viktigt att kandidaten anser att samma saker är viktiga som jag gör. Jag har inte själv någon funktionsnedsättning men frågorna ligger mig ändå varmt om hjärtat. Mer än så här vill jag inte säga om mitt sätt att rösta"
Anonym stödjande medlem, Åboland
"Jag röstar gärna på en kandidat som är synskadad om det finns en sådan. Annars utgår jag från parti. Någon enstaka gång har jag röstat på ett annat parti än mitt eget. Röstar alltid på valdagen."
Anonym medlem, Borgå
———
Rätt till biträde i valsituationen
Om väljarens förmåga att göra röstningsanteckningen är väsentligt nedsatt får han eller hon vid röstningen assisteras av ett biträde. Biträdet kan vara en valfunktionär eller en person som väljaren själv har utsett.
I vallokalerna på valdagen finns särskilda valbiträden. Väljaren kan också anlita en medlem av valnämnden som biträde, om detta inte fördröjer röstningen. Vid förhandsröstningen kan väljarna assisteras av valförrättarna och vid anstaltsröstningen av valbestyrelsens medlemmar.
En väljare har dock alltid rätt att assisteras av ett biträde som han eller hon själv har utsett, till exempel en nära anhörig. Biträdet som väljaren själv utsett kan dock inte vara en person som är kandidat vid valet.
Ett valbiträde ska samvetsgrant följa väljarens anvisningar och hemlighålla vad han eller hon fått veta i samband med röstningen. Biträdet får under inga omständigheter föreslå för väljaren vilken kandidat denne ska rösta på.
———
Aktuellt i distrikten
———
Norra Österbottens synskadade
Kom med ut och njut av att motionera tillsammans i naturen! Vi samlas vid "Lockanberget" i Jakobstad varje tisdag kl 10 och inleder med lite uppvärmande gymnastik, innan vi vandrar gemensamt runt motionsstigen. 
Vi avslutar med stretchning och kaffepaus med trevlig samvaro.   
NÖSS årsmöte hålls tisdagen 18.5.2021 kl 13 -16 vid Assarlid sommarhem, Havtornsvägen 75, Larsmo. Vid årsmötet behandlas i föreningens stadgar § 10 nämnda ärenden. 
Anmälan och info av Ann-Sofie Grankulla, tfn 044-7234 888 / 06-7234 880 eller via e-post: noss@multi.fi.
Vårens sista lunchträff hålls preliminärt fredagen 28.5 kl 13 vid Pavis i Jakobstad.
En vårutfärd till Terjärv planeras i juni, prel. tisdagen 15.6 med besök vid Ateljé Sixten Ahlsved kl 10 och lunch vid Juhlatalo Ukko Hjalmar kl 12. Dagen avslutas med vandring längs Kortjärvi naturstig.
Det kan bli ändringar i programmet! 
Följ med annonseringen om verksamheten på www.fss.fi/noss, i ÖT:s föreningsspalt på lördagar och av Ann-Sofie Grankulla, som också tar emot anmälningar på tfn 044-7234 888 och 06-7234 880 eller e-post: noss@multi.fi.
Man kan även ringa föreningens ordförande Bengt Ahlvik, tfn 0500-778 694 (under vardagar) eller via e-post: bengt.ahlvik@gmail.com.  
Sköt om er och håll er friska! Hälsar styrelsen och Ann-Sofie. 
——
Svenska Synskadade i Mellersta Nyland 
När denna tidning utkommer finns det redan ett visst hopp om att kunna återuppta den normala verksamheten i föreningen. Preliminärt planerar föreningen några träffar i slutet av maj och början av juni. Följ med vår information på Medlemsbandet eller på våra webbsidor under fss.fi.
Styrka och Balansgruppen på Folkhälsan får fortsätta ända till midsommar på torsdagar kl. 14.00. Men endast för tidigare anmälda. Vattengymnastiken kanske kommer igång ännu före sommarpausen.
Föreningen kallar till årsmöte tisdagen den 18.5.2021 kl. 18.00 på Parisgränden 2 A 1. Denna gång går det också att delta på distans. Vi använder programmet Google Meets. Obligatorisk anmälan för alla till årsmötet senast den 12.5.2021. De som vill delta per distans bör anmäla sin e-postadress till vilken vi sänder en länk till mötet.
Den 11.7.2021 planeras en resa till Raseborg sommarteater som ger en syntolkad föreställning av pjäsen Peter Pan. Närmare detaljer och pris senare på Medlemsbandet eller föreningens webbplats.
Ytterligare planerar föreningen att för medlemmarna arrangera samtalsgrupper med psykolog Thomas Londen. För närmare information följ med Medlemsbandet eller kontakta kansliet.
Distriktssekreteraruppgifterna sköts tills vidare av kassör Stefan Andersson.
Kontaktuppgifter: Föreningens utrymme KansliHörnan finns på Parisgränden 2 A 1, ingång via förbundet FSS dörr med förbundets summer. Telefontiden är måndag – onsdag klockan 10 – 13. 
Det går också att sända sms, tala in på svararen eller sända e-post till kansliet. 
Parisgränden 2 A 1, 00560 Helsingfors. Telefon 0400-269553, e-post:  kansliet@ssmn.fi.
——
Svenska Synskadade i Västnyland
Hej alla medlemmar!  Här följer sommarens planerade program:Idrottsdagar 12-13.6. Teaterutflykt 11.7 till Raseborgs sommarteater, föreställningen Peter Pan syntolkas. Sommarläger på Lappvik Sjömansro 18-20.8.Vi hoppas på att få hålla våra aktiviteter men beroende på restriktioner kan evenemang flyttas eller inhiberas, mera information kommer senare. 
Luckan i Raseborg har ett projekt som kallas "Kulturbrickan", de önskar nu tankar och utvecklingsidéer om hur museer kan vara tillgängliga för alla, också för personer med synnedsättning eller blinda. Alla tankar och idéer är välkomna och tas emot! Som en del av detta projekt kommer de att testa, med en grupp med personer med synnedsättning, på bunker-guidning. 
Guidningen sker i bunkern Irma där det finns en ljudvärld som levandegör vår närhistoria. Du har sedan möjlighet att ge feedback på din upplevelse till Luckan. Om du vill anmäla dig eller vill veta mera kan du ringa till Pamela som jobbar med projektet, hennes uppgifter är tel. 044-7879740, e-post: pamela.andersson@luckan.fi.
Kom ihåg att anmäla ditt intresse till verksamhetskoordinatorn om du vill vara med i Vänhjälpen och få, eller vara en vän åt en annan medlem. 
Kontaktuppgifter: Verksamhetskoordinator Alexandra Helander, tel. 040-7786295 eller ssvn@brev.fi.
——
Svenska Synskadade i Östnyland
Ordförande Jonas Lindström telefon 040 964 4672, kontaktperson i föreningen. Distriktssekreterare Catharina har telefontid på Kajutan tisdagar kl. 9-13 telefon 040 968 0351.Besöksadress: Ågatan 33 E, 106100 Borgå.
——
Vasa Svenska Synskadade
Nya lyktan finns från och med 1.5 i lägenheten till vänster om hissen på Korsholmsesplanaden 44 i Vasa och så fort vi kan ordnas alla träffar, möten och kurser där.
Det tidigare utlovade ”Öppet hus” evenemanget flyttas fram till hösten då vi förhoppningsvis fått alla saker på plats och allt fixat och gardinerna hänger där de skall samt att pandemin avtagit och alla fått sin spruta!
Den som vill är ändå välkommen att ”titta in” när ni önskar under kanslitiden, måndag-torsdag kl.9-14.30. 
Eftersom lägenheten finns i hallen där det rör sig många mänskor, kommer dörren att hållas stängd. 
Det finns en ringklocka som du kan plinga på, så kommer Febe och öppnar! 
Trivselcafé Aktivt Seniorliv och Vattengymnastiken i samarbete med Folkhälsans förbund håller fortsättningsvis paus med sin verksamhet hela april. Kontakta kansliet för mera information och följ med i föreningsspalten där det meddelas om snabba förändringar.
Distriktsföreningen Vasa Svenska Synskadade r.f. håller stadgeenligt årsmöte lördagen den 29 maj 2021 kl.13 på Korsholmsesplanaden 44, i vårt verksamhetsutrymme, våning 1 i Vasa. Vid årsmötet behandlas i föreningens stadgar § 10 nämnda ärenden. Servering.
Anmälan senast tisdag 25.5 på tfn 045-321 3320 (måndag-torsdag kl.9-14) eller e-post: vasasynskadade@gmail.com.  – Styrelsen 
Tisdag 15.6 kl.14 ordnas den första medlemsträffen i nya Lyktan. Dagens gäst är taltidningsstödperson Siv-Britt Häggman, som informerar om Victor Reader. Man kan ställa frågor om så finns. 
Anmälan om deltagande senast torsdag 10.6 före kl.14.
Den tidigare inplanerade Sommardagen i Åminne har flyttats fram ett par gånger och nu hoppas vi kunna genomföra den tisdag 17.8. Föreläsare blir även nu Krister Inde från Sverige. Mera information och ett utförligt dagsprogram i nästa Synvinkel.
Kontaktinformation:
Alla anmälningar och förfrågningar görs till verksamhetsledare Febe Mörk på tfn 045-321 3320 (må-to kl.9-14) eller per e-post: vasasynskadade@gmail.com.
Du hittar även info om oss på http://www.fss.fi/sv/distriktsforeningar/vasa samt på vår facebooksida: https://www.facebook.com/vasasynskadade.
Har du ärende till föreningen utanför kanslitiden kontakta ordförande Kerstin Lillbåsk, tfn 050-369 5997 eller någon annan i styrelsen.
Vår rehabiliteringsrådgivare Ulla-Britt Ingman är anträffbar i Vörå på Campus Norrvalla, måndag-torsdag på tfn 050-561 2950 eller ulla-britt.ingman@fss.fi.
Styrelsens kontaktuppgifter: Kerstin Lillbåsk, ordförande, tfn 050-369 5997, kerstinl@tawi.fi. Bernt Snygg, viceordförande, tfn 050-520 6235, bernt.snygg@gmail.com.Marita Carlson, ledamot, tfn 0500-201 666.Susanne Granholm, (ny) ledamot, tfn 050-517 4743, sussigranholm@icloud.com. Ritva Hagelberg, (ny) ledamot, tfn 040-590 5526, ritva.hagelberg@netikka.fi.Peter Sahlsten, ledamot, tfn 050-588 5103, peter.sahlsten@netikka.fi. Barbro Puharinen, ledamot, tfn 050-323 5941.
——
Ålands synskadade
Trots att det är svårt att planera någon verksamhet när restriktionerna kring covid-19 varierar från vecka till vecka kommer vi att utgå ifrån att alla återkommande aktiviteter kan pågå fram till och med sommaruppehållet som startar efter midsommar.
De återkommande aktiviteterna är månadsträffar andra måndagen i månaden samt trivselkaffe fjärde onsdagen i månaden. Båda aktiviteterna börjar klockan 14.00. 
Även verksamhetscentrets öppettider kan variera under pandemin men personalen är nåbar via telefon och mejl. 
Just nu pågår en rundringning till både ordinarie och stödjande medlemmar. Kanske du redan fått ett samtal? Om inte så ser vi fram emot att få en pratstund med just dig. Enkäten har redan givit organisationen många bra idéer och tankeställare! Självklart är samtalet frivilligt och informationen som samlas in anonym.
Tisdagen den 18 maj är det dags för vårfest! Föreningen försöker om möjligt ordna samåkning med privata bilar eller stor taxi. Vi träffas på Ramsholmen klockan 15 tillsammans med en fågelskådare. Förhoppningsvis kan vi få höra några olika fågelarter och känna doften av ramslök och andra blommor. 
För er som inte kan vandra så långt eller hör dåligt finns utrustning att låna så att du oavsett hur långt/kort du går via hörlur kan hänga med i vad fågelskådaren berättar.  Det bör finnas några sittplatser i närheten av parkeringen.
Efter utflykten tar vi oss till Ankaret. Klockan 17 börjar förbereda grillen, föreningen bjuder på korvbuffé, sallad, bröd, glass och dryck. För dig som inte vill komma med på utflykten till Ramsholmen, går det bra att ansluta till festen på Ankaret vid 17-tiden. 
För att kunna planera så bra som möjligt behöver du anmäla dig och dina nära och kära i god tid. Gärna direkt när du läser det här men senast dagen innan. 
Nu när våren kommit och det fina vädret visar sig nästan varje dag vill vi slå ett slag för den fina tandemcykeln vi har på Ankaret. Med den kan även du som har en synnedsättning njuta av en härlig cykeltur tillsammans med någon seende familjemedlem eller vän. Det är bara att komma och låna!
Kontaktinformation: Besöksadress till Ankaret, Johannebovägen 7, 22100 Mariehamn. Om du är på väg till Ankaret ring före. 
Organisationssekreterare, Charlotta Solax nås måndag till torsdag kl 9.00-15.30 mobil 0457 343 89 50, e-post aland.syn@aland.net. IT-stöd och taltidning, mobil 040 68 00 950, e-post it.syn@aland.net.
——
Åbolands synskadade
Åbolands Synskadade rf har startat en liten grupp" Prat om Mat"- med tillagning av en rätt, varannan tisdag eftermiddag 13-15, i Pargas, två deltagare ryms ännu med. Anmäl per tel: 0400151322
Föreningens vårmöte hålls med iakttagande av mötesrestriktioner. Datum i nästa Mb samt I Åbo Underrättelser.
Kontaktuppgifter; Amie Nygren, sekreterare, tel 0400 151 322, e-post; synskadade@gmail.com. Telefontid vardagar klockan 12.00 till 14.00.
——